Félájult, uram. De az ön nevét motyogta.
Mutassa meg!
Nem volt nála semmi, csak ez.
Meg ez.
Azért jött, hogy megöljön?
Tudom, hogy mi ez.
Láttam már egy ilyet. Sok-sok évvel ezelőtt.
Egy férfiié volt, akit egy félig elfeledett álomban láttam.
Az az ember veszélyes gondolatok megszállottja volt.
Melyik a legmakacsabb parazita?
A baktérium? A vírus?
A bélféreg?
Mr. Cobb arra céloz...
A gondolat.
Kiírthatatlan és ragályos.
Ha egyszer beférkőzött az agyba, szinte lehetetlen kíűzní onnan.
Minden tudatosult, gondolattá vált ötlet elraktározódik.
Idebent.
Hogy maguk ellophassák?
Igen. Az álomban a tudat nem védekezík,
és a gondolatokat el lehet lopni.
Ez az extrakcíó.
De ha kiképezzük a tudatalattíját, az megvédí önt
a legügyesebb tolvajtól ís.
Mi garantálja ez?
Hogy a legügyesebb tolvaj én vagyok.
Bármít megtalálok az elméjében. Ismerem a trükköket.
Ha megtanítom önt rájuk, még álmában ís
működní fog az önvédelme.
Segíthetek önnek, de csak ha teljesen őszínte velem.
Jobban kell ísmernem önt a feleségénél,
a pszíchológusánál, mindenkinél.
Ha van egy títkokkal telí álombelí széfje,
tudnom kell, mí van benne.
Ahhoz, hogy ez működjön, önnek meg kell nyílnía előttem.
Továbbí jó szórakozást. Megfontolom az ajánlatukat.
Rájött.
Mi lehet odafent?
Saíto tudja. Csak játszik velünk.
Nem számít. Meg tudom szerezní.
Az ínfó a széfben van.
Ránézett, mikor a títokról beszéltem.
Hát ő?
Nyugodtan menj vissza. Elíntézem.
De gyorsan. Dolgozní jöttünk.
Ha leugranék,
túlélném?
Talán, ha jól ugrasz.
Mit keresel itt, Mal?
Gondoltam, bíztos hiányzom neked.
Tudod, hogy ígen.
De már nem bízhatom benned.
Pech.
Ez Arthur ízlésére vall.
Az alany a háború utání brít festészet nagy rajongója.
Ülj le, kérlek.
Mondd,
híányzom a gyerekeknek?
Nagyon.
Mit csínálsz?
Levegőzöm kícsít.
Ne mozdulj innen.
Gyerünk!
Forduljon meg!
Tedd le, Dom.
Kérlek.
Kérem a borítékot, Mr. Cobb.
Ő mondta meg önnek? Vagy kezdettől tudta?
Azt, hogy meg akar lopní, vagy azt, hogy most míndketten alszunk?
Tudni akarom, ki bízta meg magukat.
Híába fenyegeti, hisz ez csak álom, ígaz, Mal?
Attól függ, mível fenyegetjük.
Ha megöljük, csupán felébred.
De a kín...
A kínt az agy szülí.
És a díszletből ítélve most a te agyadban vagyunk, Arthur.
- Még korai! - Tudom. De borul az álom.
Saítót lent kell tartani. Jól haladunk.
Közel járt. Nagyon közel.
Utána!
Nem megy. Ébreszd fel!
Nem tudom!
- Lökd be! - Mí?
A vízbe.
Elájult.
Jól felkészült.
Erről a lakásról még a testőrségem se tud. Hogy találta meg?
Nehéz titokban tartani egy szerelmí fészket,
ha egy férjes asszonnyal használja.
- Ő bíztos nem... - Vagy mégis?
- De van egy gond. - Jönnek.
- Megkapta, amít akart. - Nem mondanám.
Ön eltitkol egy fontos információt.
Valamit elrejtett, mert tudta, mire készülünk.
- De akkor miért engedett be minket? - Teszteltem.
- Miért tesztelt? - Nem számít. Megbuktak.
Kiszedtünk minden információt az agyából.
De a módszereik átlátszóak.
- Elmehetnek. - Még mindig nem érti.
A cég, amelyik megbízott, csak a sikert díjazza.
Két nap alatt levadásznak.
Cobb!
Még egyértelműbben kell fogalmaznom.
Mondja el, amit tud! Mindent mondjon el, gyerünk!
Mindig is utáltam ezt a szőnyeget.
Nem szeretem a foltokat rajta, nem szeretem, ahogy kopik.
Viszont azt tudom, hogy gyapjúból van.
És én most
poliészteren fekszem.
Ez tehát nem az én szőnyegem, és nem is az én lakásom.
Ön valóban méltó a hírnevéhez, Mr. Cobb.
Még mindig álmodom.
- Hogy ment? - Rosszul.
Álom az álomban. Igazán lenyűgöző.
De az én álmomban az én szabályaim szerint játszunk.
Ez így van, de ezt...
Nem ön álmodja.
Hanem én.
Elcseszted a szőnyeget!
- Bocs. - Te vagy az építész.
Ki tudta, hogy ráfekszik?!
Elég.
És beléd mi ütött?
- Tudtam, mit csinálok. - Milyen, amikor nem tudod?
Siessünk. Leszállok Kiotóban.
Nem néz be minden fülkébe.
Nem szeretem a vonatokat.
Egyéniben folytatjuk.
Halló?
- Szia, apa! - Szia, apa!
Sziasztok! Jól vagytok? Nincs semmi baj?
- Nincs. - Nagy nincs.
Nagy nincs? Ezt ki mondta? Te mondtad, James?
Igen. Mikorjössz már haza, apa?
Most még nem tudok, kicsim. Még egy ideig nem mehetek haza.
Miért?
Mert... Mondtam neked, hogy nagyon sokat kell dolgoznom.
Nagyi azt mondja, nem jössz többet.
Te vagy az, Phillipa?
Adnád nekem a nagyit?
Rázza a fejét.
Reméljük, hogy a nagyi téved.
Apa.
Igen, James?
Anya ott van veled?
Ezt már megbeszéltük, kicsim.
Anya nagyon-nagyon messze van.
De hol?
Jól van, most már köszönjetek el szépen.
Küldök nektek valami szépet a nagypapával.
Fogadjatok szót...
- Megjött a gép. - Megyek.
Minden rendben?
Semmi gond. Miért?
Csak mert Mal megint ott volt.
Bocs a lábad miatt. Többet nem fordul elő.
- Ez egyre rosszabb. - Bocsánatot kértem, érd be ennyivel.
- Nash? - Még nem jött meg. Várjunk?
Máris két órát késtünk. A Cobol most már tudja, hogy elszúrtuk.
Ideje felszívódni.
- Hova utazol? - Buenos Airesbe.
Egy időre eltűnök, és ha lecsengett a dolog, keresek melót. Te?
Irány az USA.
Üdv a hazának.
Hozzám fordult. El akarta adni önöket, hogy mentse a bőrét.
Az öné a jog, hogy elégtételt vegyen.
Nem élek ilyen módszerekkel.
- Mit csinál vele? - Semmit.
De a Cobol nevében nem tudok nyilatkozni.
- Mit akar tőlünk? - lncepció...
- Szóba jöhet? - Semmiképp.
Ha ki tudnak lopni gondolatokat,
miért ne tudnának berakni egyet?
Kap tőlem egy gondolatot:
,,Ne gondoljon elefántokra." Mire gondol?
Elefántokra.
De tudja, hogy ezt a gondolatot tőlem kapta.
Az elme visszakeresi a gondolatok eredetét.
- Az ötlet születése nem hamisítható. - Nem igaz.
- Képes rá? - Választást kínál nekem?
A Cobollal elbírok magam is.
Akkor van választása.
És szeretnék elmenni.
Adja meg az úti célt!
Mr. Cobb!
Nem szeretne hazamenni?
Amerikába? A gyerekeihez?
Azt nem tudja elintézni! Az lehetetlen!
- Akárcsak az incepció. - Menjünk!
- Összetett az a gondolat? - Egyszerű.
Egy gondolat se egyszerű, ha egy ember fejébe kell ültetni.
A legfőbb versenytársam öreg és beteg ember.
A fiának, aki hamarosan átveszi a helyét,
úgy kell döntenie, hogy feldarabolja a céget.
- Hagyjuk ki ezt a munkát. - Várj még.
Ha elvállalnám, ha, tegyük fel, meg tudnám csinálni,
garanciát kérnék.
- Honnan tudjam, hogy hazajuttat? - Nem tudja.
De én igen.
Nos? Vagy vállalja a kockázatot,
vagy ősz fejjel megkeseredetten,
magányosan várja majd a halált.
Gyűjtsön csapatot, Mr. Cobb! És jobban válassza meg az embereit.
Tudom, hogy szeretnél hazamenni.
De ez nem jön össze.
Összejöhet, ha elég mélyre megyünk.
Nem tudhatod.
Kipróbáltam.
Kivel?
Miért megyünk Párizsba?
Kell egy építész.
Sose szeretted az irodádat.
Nem lehet gondolkodni abban a egérlyukban.
Nem túl veszélyes itt lenned?
Amilyen bürokrácia Franciaországban van, sose adnának ki.
A te esetedben szerintem összehoznák valahogy.
Küldenék veled egy kis ajándékot a gyerekeknek.
Ha időnként kapnak egy plüssmacit,
az nem győzi meg őket arról, hogy van apjuk.
Csinálom, amihez értek, amire tanítottál.
Nem lopni tanítottalak.
Hanem az emberek elméjét irányítani.
De a történtek után
törvényesen nem használhatom a képességem.
Mi dolgod itt?
Lehet, hogy haza tudnék menni.
A mostani megbízóim nagyon befolyásos emberek.
Olyanok, akik el tudják érni, hogy megszüntessék a körözést ellenem.
De kell a segítséged.
Meg akarod rontani egy tanítványomat.
Tudod, mit ajánlok. Döntsenek maguk.
- Pénzt. - Nem csak pénzt.
Hiszen tudod.
A semmiből katedrálisokat, városokat építhetnek,
sosem volt dolgokat,
áthághatják a valóság rideg törvényeit.
Tehát adjak neked valakit, akit belevonhatsz a képzelgéseidbe?
Nem kell belépnie az álomba.
Csak tervezi és betanítja a szinteket. Ennyi.
Tervezz magad.
Mal nem engedi.
Térj vissza a valóságba.
- Kérlek. - A valóságba?
A gyerekek, az unokáid
arra várnak, hogy viszontláthassák az apjukat. Nekik az a valóság.
És ez az utolsó munka elvisz engem hozzájuk.
Hidd el, nem ülnék most itt, ha tudnék más megoldást.
Kell egy olyan jó építész, amilyen én voltam.
Akad egy, aki még jobb is.
Ariadne!
Bemutatom Mr. Cobbot.
Örülök.
Ha volna pár perce, Mr. Cobb ajánlana magának egy állást.
Gyakornokit?
Nem.
Ez egy tesztfeladat.
Elmondanád, miféle munka lenne?
Előbb bizonyítsd be, hogy alkalmas vagy rá.
- Miért? - A munka nem kifejezetten legális.
Kapsz 2 percet, hogy tervezz egy 1 perc alatt megoldható útvesztőt.
Állj!
Újra.
Állj!
Ez nem üti meg a mércét.
Ez már jobb.
Közhely, hogy az agyunk félgőzzel dolgozik csak.
Ez ébren van így.
Álomban az agy szinte bármire képes.
Például?
Ha házat tervezel, tudatosan alkotod meg a részleteket.
Néha mégis mintha a ház önmagát tervezné, igaz?
Igen, mintha csak felfedezném.
Ez az ihlet.
Mikor álmodunk, az elme folyamatosan ezt csinálja.
Egyszerre teremtjük és érzékeljük a magunk alkotta világot.
Ez egy automatizmus, ami nem is tudatosul.
Épp ezért bele tudunk szólni a folyamatba.
- Hogyan? - Átvesszük a munkát.
Itt lépsz be a képbe.
Te alkotod meg az álombeli világot.
Az alany belép a kész világba, és kitölti a tudatalattijával.
De hogy lenne az annyira élethű, hogy bárkit megtévesszen?
Minden álom valóságosnak tűnik, amikor benne vagy.
Csak ébredés után döbbensz rá, hogy valami nem stimmelt.
Kérdezek tőled valamit.
Egy álomról sose tudjuk, hogy kezdődött, igaz?
Valahogy mindig az események közepébe csöppenünk.
Igen.
Mi hogy kerültünk ide?
Átjöttünk a...
Gondolkodj, Ariadne! Hogy kerültél ide?
Hol vagy?
Álmodunk?
A valóság szintjén egy szobában alszunk.
Csoportos álomlátogatás, első lecke. Ne ijedj meg.
Ha ez álom, miért védesz...
Mert az álom mindig több, mint álom.
Ha megvág az üveg, az úgy fáj, mint ébren.
A csoportos álmot a hadsereg fejlesztette ki.
A kiképzendő katonák álmukban gyakorolták a gyilkolást.
És minek az építész?
Valakinek meg kell terveznie az álmot.
Adj még egyszer öt percet.
Öt percet? De hát legalább egy órán át beszélgettünk!
A gyorsabb agyműködés miatt
álmunkban hosszabbnak érezzük az eltelt időt.
Ötpercnyi alvás álmunkban bő órának tűnik.
Próbáljuk ki, mit tudsz öt perc alatt összehozni.
Az alapok megvannak. A könyvesbolt, a kávézó.
És szinte minden más is.
- Kik az emberek? - Képek a tudatalattimból.
A tiedből?
Te, az álmodó teremted a világot.
Én, az alany benépesítem az elmémmel.
Beszélhetsz is a tudatalattimmal.
Úgy is szoktunk infót kinyerni.
És még hogyan?
Építünk egy zárt helyet, páncéltermet, börtönt,
az agy pedig bezárja oda a védett titkait.
- Érted? - Te meg betörsz, és ellopod.
Eddig azt hittem, az álomban a látvány a lényeg,
de nem: a hangulat fontosabb.
Az érdekelne még, mennyire érvényesek itt a fizika törvényei.
Elég jó, mi?
Az.
Mért bámulnak?
A tudatalattim érzi, hogy te alkotod ezt az álmot.
Ha sokat változtatsz, jobban vonzod a projekciókat.
Vonzom?
Idegenként érzékelik az álmodót.
Megtámadják, mint fehérvérsejt a kórokozót.
- Ránk fognak támadni? - Nem ,,ránk".
Csak rád.
Szép, amit csinálsz, de mondom, csínján a változtatásokkal.
Jézusom! Szólj már rá a tudatalattidra!
Ha rá tudnék szólni, nem volna tudatalatti.
Ügyes.
Ezt a hidat ismerem. Ez egy létező dolog, igaz?
Minden reggel átmegyek rajta.
Sose dolgozz emlékekből! Mindig a fantáziádat használd.
És az miből van?
Csak részleteket használj. Elemeket. Komplett tereket soha.
- Miért? - Ha emlékekből építesz,
a végén összemosódik a létező az álombelivel.
- Veled az történt? - Ez most nem rólam szól.
Ezért kell nekem építeni helyetted?
Hagyd békén! Tűnjetek innen!
- Ne bántsátok! - Engedjenek el!
- Ébresszetek fel! - Mal!
- Ébresszetek fel! - Mal, ne!
Nézz rám! Nincs semmi bajod. Semmi bajod.
Miért nem ébredtem fel?
Amíg nem telik le az idő,
csak holtan jöhetsz fel.
Kell neki egy totem.
Egy apró tárgy...
Gratulálok a tudatalattidhoz!
Elbűvölő!
- Aha. Találkoztál Mrs. Cobb-bal. - Az a felesége?
Igen. A totem kicsi és viszonylag nehéz legyen.
Hogy mindig magadnál tarthasd.
- Például pénzérme? - Nem,
fontos, hogy egyedi darab legyen, mint ez a cinkelt kocka.
Nem adhatom oda, az tönkreteszi.
Csak én tudom, hogy kell eldobni, és ettől egyedi.
A totemed viselkedése jelzi,
ha valaki másnak az álmában vagy.
Vagy nem veszed észre ezt a dolgot, vagy nem akarod észrevenni,
de Cobb súlyos problémákat próbál eltemetni magában.
Én nem fogom feltárni az elmémet egy ilyen ember előtt.
Visszajön. Gyorsabban belejött, mint eddig bárki.
Ezek után szűk lesz neki a valóság, és amikor visszajön,
építtess vele útvesztőket.
- Te elmész? - Megkeresem Eamest.
Eamest? Ő Mombaszában van. Az a Cobol pályája.
Szükséges rizikó.
- Sok jó tolvaj van. - Nem tolvaj kell.
Hamisító.
Hiába dörzsölöd őket, nem fognak szaporodni.
Sose lehet tudni.
Igyunk valamit.
Te fizetsz.
- A helyesírás nem erősséged. - Kuss.
Kézírást tudsz?
- Ezerfélét. - Remek.
Köszönöm.
Incepció.
Mielőtt azt mondanád, hogy lehetetlen...
Abszolút lehetséges, csak rohadt nehéz.
Érdekes, Arthur azt hajtogatja nekem, hogy képtelenség.
Arthur... kissé korlátolt.
Amit csinál, azt jól csinálja.
Pompásan. De fantáziátlanul.
Nem úgy, mint te.
Az incepcióhoz fantázia kell.
Kérdeznék valamit. Csináltál már incepciót?
Megpróbáltuk. Betettük az ötletet, de az agy kidobta.
- Nem tettétek elég mélyre? - Nem a mélység a fontos.
Az ötletcsírát kell betenni,
hogy a gondolat már ott szülessen. Nehéz ügy.
Milyen gondolatot kéne beültetned?
Egy örökösnek fel kéne darabolnia az apja cégbirodalmát.
Ebbe aztán bekavar minden
a politikai nézetektől az antimonopolisztikus érzelmekig.
Megkerülhetetlenek az alany előítéletei.
A gyökereknél kell kezdeni.
Konkrétan?
Az apa-fiú viszonynál.
- Vegyészed van? - Még nincs.
Lenne egy alkalmas jelölt. Yusuf a neve.
Nagyon kreatív a koktélkotyvasztásban.
Elmehetünk hozzá?
Előbb rázd le az embered. Ott ül a bárpultnál.
A Cobol küldte.
Élve vagy halva akarnak?
Meglátjuk, lövöldözni kezd-e.
Tereld el a figyelmét. Itt várlak fél óra múlva.
- Ugyanitt? - ltt nem keresnek többször.
Oké.
Freddy! Freddy Simmonds!
Freddy vagy, igaz-e?
Bocs.
Most nem álmodsz!
Egy kávét.
Kávét.
Elvihetem?
- Hogy kerül ide? - Jöttem megvédeni a befektetésem.
Érdekes lerázási technika.
Ezek mások.
Cobb megmondta, hogy visszajössz.
- Nem akartam, de... - Az élmény páratlan volt.
Ez...
a teremtés maga.
Foglalkozzunk a paradox építményekkel.
Három álomszint összehozásához ismerned kell a trükköket.
- Elnézést. - Miféle trükköket?
Álomban az épületek képtelen alakokat ölthetnek.
Csinálhatsz végtelenített hurkokat, például Escher-lépcsőt.
Ami visszatér önmagába.
Látod?
Paradoxon.
Zárt hurkok használatával
el lehet rejteni az álomtér határait.
Egy-egy szint mekkora?
Lehet csak egy emelet, lehet egy egész város.
Csak elrejtsen a projekciók elől.
- Útvesztő. - Az.
Minél rafináltabb...
Annál később kapnak el a projekciók.
Úgy van.
- Az én tudatalattim jámbor. - Amíg be nem pöccen.
Senki se szereti, ha az agyában turkálnak.
Cobb már nem tud építeni, igaz?
Talán tudna, de nem akar.
Nem akarja ismerni a struktúrát.
Miért?
Azt nem mondta. Gondolom, Mal miatt.
- Ő az exe? - Nem váltak el.
- Együtt vannak? - Nem...
Meghalt.
Akit láttál, az csak a kivetülése.
Életében milyen volt?
Bűbájos.
- Vegyész kell neked? - Igen.
Aki koktélt csinál egy munkához?
És hajlandó lejönni terepre.
Terepre én nagyon ritkán megyek.
Pedig odalent kell összerakni a megfelelő koktélokat.
- Mihez? - Mélyre megyünk.
Álom az álomban? Két szint?
Három.
Lehetetlen. Már egy álom az álomban is túl instabil.
Lehetséges. Csak nyugtatót kell használni.
Nagyon erős nyugtatót.
- Hány tagú a csapat? - Öt.
Hat.
Csak úgy tudom meg, sikerrel jártak-e, ha lemegyek magukkal.
Ilyen munkára nem viszünk turistát.
Ezúttal kénytelenek lesznek.
Ez jó lesz első kóstolónak. Mindennap használom.
- Mire való? - Megmutatom.
De nem lesz túl kellemes látvány.
Csak utánad.
Tíz, tizenkét ember. Tizenkét fős csoport, uramisten.
Mindennap eljönnek együtt álmodni.
Látod? Ilyen stabil.
- Mennyit vannak lent? - Három-négy órát minden áldott nap.
Álomidőben?
Ezzel a szerrel? Úgy napi 40 órát.
- Miért csinálják ezt? - Mondd meg neki, Cobb.
Máshogy már nem tudnak álmodni.
Neked vannak még álmaid?
- Mindennap ide járnak aludni? - Nem.
Felébredni járnak ide.
Nekik az álom a valódi életük.
Ki bizonyíthatná, hogy tévednek?
Lemegyek.
Tudod, hol találsz meg.
Tudod, mit kell tenned.
Jó, mi?
Jól van, Mr. Cobb?
Igen. Semmi bajom.
Robert Fischer. A Fischer-Morrow konszern örököse.
Pontosan mi a gondja vele?
Ahhoz semmi közük.
Ez az ügy nem szimpla ipari kémkedés, uram.
Az incepció, amivel megbízott minket, nagyon komoly beavatkozás.
Beültetünk egy ötletmagot az alanyba, ami kifejlődve
meghatározza a személyiségét.
Megváltozhat...
Lehet, hogy egészen más ember lesz belőle.
Fischer konszernje egyeduralkodóvá válhat az energiapiacon.
Már nem bírjuk a versenyt velük.
Ellenőrizni fogják a fél világ energiaellátását.
A Fischer-Morrow önálló szuperhatalommá válik.
Az egész világ jól jár, ha Robert Fischer lemond erről.
Itt jövünk mi.
Hogy jellemezné Robert Fischer kapcsolatát az apjával?
Úgy hírlik, a viszonyuk elég problematikus.
Nem alapozhatunk kósza hírekre.
Össze tud hozni ezzel az emberrel? Browning.
Ő az öreg Fischer jobbkeze és Robert Fischer keresztapja.
El lehet intézni. Csak jó referenciák kellenek.
Én a referenciák szakavatott gyártója vagyok.
Nem lesz ebből megállapodás. Odacsapunk.
Mr. Browning, Fischer úr mindig kerülni szokta a pereskedést.
Ha úgy gondolja, adjuk elő Maurice-nak a fenntartásait.
Nem szükséges.
De igen. Az lesz a legjobb.
Hogy van?
Nem akarom zavarni őt, de...
Robert! Megmondtam, hogy rázd le ezeket... Várj, jól van...
- Mr. Fischer... - Kapcsold be!
Soha, soha, soha. Úgy van. Ahogy kértem.
Hagyja!
Tessék.
Ez biztosan kedves emlék a számára.
Én tettem az ágya mellé. Rá se pillantott.
Robert,
muszáj tisztáznunk az ügyvéd kérdését.
- Tudom, nehéz... - Ne most, Peter bácsi.
A keselyűk gyülekeznek.
Ahogy Maurice Fischer egyre betegebb, úgy nő Browning hatalma.
Megnéztem ezt a Browningot,
ismerem a megjelenését, a manírjait satöbbi, satöbbi.
Az álom első szintjén el tudom játszani a szerepét,
s így manipulálni tudom Fischer tudatát.
Egy szinttel lejjebb aztán
a saját Browning-projekciója ezt erősíti meg.
Önmagának adja az ötletet.
Úgy van. Csak így fogadja be az agya.
Eames... Le vagyok nyűgözve.
A leereszkedő bókjaidat mindig nagyra értékelem, Arthur.
Le akartál menni egyedül, vagy...
Nem, dehogy, csak kipróbáltam valamit.
Azt hittem, nincs itt senki...
Csak a totememen dolgoztam.
Mutasd.
Megtanultad.
Ez nagyon elegáns megoldás a tájékozódásra.
- A te ötleted? - Nem,
Mal találta ki.
Ez az övé volt. Ha az álomban megpörgette, nem állt meg.
Csak pörgött és pörgött.
Arthur mondta, hogy Mal meghalt.
Az útvesztők?
Minden szint egy-egy rész a tudatalattiban,
ahova be akarunk jutni.
A legalsót kórháznak terveztem, hogy Fischer bevigye az apját.
Volna is erről egy kérdésem...
Ne, ne mutass részleteket. A felépítést csak az álmodó ismerje.
Miért?
Hogy ha beviszünk saját projekciókat,
ne tudjanak tájékozódni az útvesztőben.
Úgy érted, ha behozod Malt.
Képtelen vagy kizárni őt, igaz?
- lgen. - Azért nem mersz építeni,
mert amit te tudsz, azt ő is.
És szabotálhatja a műveletet.
- A többiek tudnak erről? - Nem.
Szólj nekik, ha ez súlyosbodik.
Mondtam, hogy súlyosbodik?
Haza akarok menni. Semmi más nem érdekel.
Miért nem mehetsz haza?
Azt hiszik, én öltem meg őt.
- Köszönöm. - Mit?
Hogy nem kérded, én voltam-e.
,,Feldarabolom apám birodalmát."
Ezt a gondolatot a tudatos Robert élből elutasítaná.
Ezért ültetjük a tudatalattijába,
ahol a mozgatórugók az érzelmek, nem pedig az érvek.
Le kell fordítanunk a gondolatot az érzelmek nyelvére.
Hogy lesz egy üzleti döntésből érzelem?
Azt kell kitalálni. Robertnek enyhén szólva
- feszült a kapcsolata az apjával. - Dolgozzunk ezzel.
Sugalljuk azt, hogy így tud bosszút állni az öregen.
Nem jó. A pozitív érzelem mindig übereli a negatívot.
Az ember lelke vágyik a kibékülésre, a katarzisra.
El kell érni, hogy Robert pozitívan élje meg mindezt.
Mit szólsz ehhez?
,,Apám belátta, hogy a saját utamon kell járnom, nem az ő nyomdokában."
Talán bejön.
Talán? Ennél több kellene.
Kösz az építő hozzászólást.
Bocs, hogy kérek némi specifikálást.
Specifikálást.
Most a helyzet lesz specifikus.
Az elmében azzal kell dolgoznunk, amit ott találunk.
A felső szinten feltárjuk az apaképét.
Az ötlet: ,,Nem akarok apám nyomdokába lépni."
Egy szinttel lejjebb azt adjuk be: ,,Önállóan akarok alkotni valamit."
A legalsó szinten pedig elővesszük a nagyágyút.
- ,,Apám se akarja, hogy kövessem." - Pontosan.
Három szint mélyen a legkisebb zavartól is minden összedől.
Nyugtatózunk.
Olyan alváshoz, ami elbír három álomréteget,
nagyon erős nyugtatót kell adni a koktélhoz.
Jó éjt!
Az álomközösséghez használt szer
összekapcsolja az álomlátogatókat,
- és felturbózza az agyműködést. - Szintenként nő az idő.
Álomban az agy hússzoros sebességgel pörög.
Ha az álomban is van egy álom, ez hatványozódik.
Három szintnél ez 20x1 0 óra...
Matekból mindig rossz voltam. Mennyi az annyi?
Az első szinten egy hét.
A középső szinten hat hónap, a legalsón pedig...
Tíz év.
Ki akar tíz évig egy álomban élni?
Az az álomtól függ.
Ha elültettük az ötletet, hogy jutunk ki?
Remélem, van jobb ötleted a főbelövésnél.
- Lökés. - Az mi?
Ez, Ariadne, egy lökés.
A lökés zuhanásérzést vált ki,
- az pedig kizökkent az álomból. - Benyugtatózva is érezni fogjuk?
Megoldottam.
Van egy nyugtatóm, ami nem hat a belső fülre.
Így bármilyen mély is az álom, az alvó érzi, ha zuhan.
Vagy billen.
De olyan lökés kell, ami egyidejűleg mindhárom szinten beüt.
Szinkronizáljuk őket egy zenével.
Nincs betervezve se operáció, se fogorvos, semmi.
Egy térdműtétről hallottam.
Nem lesz. Nem altatják mostanában, pedig 1 0 órára el kéne lopnunk.
Sydneyből Los Angelesbe.
Az egyik leghosszabb repülőút. És Robert kéthetente megteszi.
De biztos magángéppel repül.
Nem fog, ha a gépe váratlanul meghibásodik.
- Egy 747-es kell. - Mert?
Mert azon a pilótafülke fent van, így az orrkabinon nem járkál át senki.
De meg kell venni az egészet, plusz az utaskísérőt.
A céget vettem meg.
Egyszerűbbnek tűnt.
Úgy fest, meglesz a 1 0 óránk.
Jut eszembe, Ariadne: nagyot alkottál.
Tudod, hol találsz meg.
Tudod, mit kell tenned.
Emlékszel, milyen volt, mikor megkérted a kezem?
Hát persze.
Azt mondtad, van egy álmod.
Az, hogy együtt öregszünk meg.
Megtehetjük.
Mi dolgod itt?
Érdekelt, miket próbálsz ki esténként.
- Ez csak rám tartozik. - Rám is tartozik,
- mert együtt fogunk álmodni. - De nem ezt. Ezek csak az én álmaim.
Miért jó ez neked?
Már csak így tudok álmodni.
Mért olyan fontos álmodnod?
Álmomban még vele vagyok.
Ezek nem is álmok.
Ezek emlékek. Azt mondtad, azokat nem használunk.
Azt mondtam.
Életben akarod tartani. Nem tudod elengedni őt.
Te ezt nem értheted. Ezek megbánt pillanatok.
Megváltoztatni való emlékek.
Mi van lent, amit megbántál?
Egyetlen dolog van, amit mindenképp tudnod kell.
Ez az otthonod?
A közös otthonunk Mallal.
Ő hol van?
Ekkor már nem élt.
Ő a fiam, James.
Kiás valamit, talán gilisztát keres.
Ő meg Phillipa.
Gondoltam, odakiáltok nekik,
hogy felém forduljanak, mosolyogjanak, és lássam
a gyönyörű arcukat, de már nem tehetem.
Vagy most, vagy soha, Cobb.
Azután jön a rémület.
Rádöbbenek, hogy ezt meg fogom bánni,
mert látnom kell még egyszer az arcukat.
James! Phillipa! Gyertek be!
De elmúlt a pillanat.
És utólag már nem tudom megváltoztatni.
Mikor kiáltani akarok nekik,
elfutnak.
Csak akkor láthatom újra az arcukat, ha hazamegyek.
Valóban.
Mit akarsz?
A nevem...
Tudom, ki vagy. De mit keresel itt?
Csak meg akarom érteni...
Hogy érthetnéd meg?
Tudod te, milyen egy nagy szerelemben
egyesülni valakivel?
Nem.
Egy találós kérdés.
Egy vonatra vársz.
Egy vonatra, ami messzire visz majd.
Reméled, hogy oda, ahova akarod,
de nem tudhatod biztosan.
De nem is fontos.
Miért nem fontos, hogy hova visz a vonat?
Mert együtt lesztek.
- Hogy hozhattad el őt ide? - Hol vagyunk?
Ide jártunk a házassági évfordulóinkon.
Mi történt itt?
Megígérted! Megígérted, hogy együtt leszünk!
Muszáj most itt maradnod!
Azt mondtad nekem, hogy együtt öregszünk meg!
Eljövök érted. Ígérem.
Azt hiszed, be tudod zárni őt az emlékekből épített börtönbe?
Komolyan azt hiszed, hogy az megállítja?
Itt az idő.
Maurice Fischer meghalt Sydneyben.
- Mikor temetik? - Csütörtökön, Los Angelesben.
Robert a halottal utazik, legkésőbb kedden.
- Veletek megyek. - Miles azt kérte, ne gyere.
Legyen ott valaki, aki tudja, mivel kell megküzdened.
Ha én nem mehetek,
akkor mutasd meg Arthurnak is, amit láttam.
Kell még egy hely a gépen.
Ha felszállunk, és ön nem váltja be az ígéretét,
otthon rács mögé kerülök egész életemre.
Útközben elvégzik a munkát.
Aztán én telefonálok egyet a gépről,
és nem lesz semmi gondja a beléptetésnél.
- Elnézést. - Ne haragudjon. Bocsánat.
Azt hiszem, ez az öné. Bizonyára elejtette.
Hozhatok önöknek valami italt?
Vizet kérek.
Én is.
Köszönöm.
Nem akarok tolakodni,
de nem rokona véletlenül az elhunyt Maurice Fischernek?
De igen...
Az apám volt.
Rendkívüli ember volt az apja. Fogadja részvétemet.
- Tessék. - Köszönöm.
Az apjára.
Nyugodjék békében.
- Pisilhettél volna elalvás előtt. - Bocs.
A sok ingyenpezsgő, mi?
Kac-kac.
Legalább ilyen időben biztos taxit fog.
- Vadbarom! Nem látsz a... - Húzz innen!
Hívd fel... Le kell tennem.
Taxi! Köszönöm.
Harmadik és Market sarok. Sietek.
- De uram! - Azt hittem, szabad.
- Nem az. - Elvinnének?
Nem. Kérem, álljon meg...
Pompás.
Gyere!
Van benne 500 dollár. A tárca is ér annyit.
De ne tegyenek ki félúton.
Sajnálom...
- Fedezzétek! - Feküdj!
Mi az isten ez?!
Ezt nem terveztem bele!
Cobb!
Lődd le!
Egyben vagy?
Igen, minden oké. Megvagyok.
Fischer is, legfeljebb hányni fog.
Saito?
Vigyétek hátra Fischert!
- A hátsó szobába! - Mi a fene történt?
Eltalálták? Súlyos?
- Nem tudom. - Uramisten!
- Hol voltatok? - Jött egy vonat.
Vonatot terveztél a belvárosba?
- Én nem. - Hát ki?
És hogy jöhetett ilyen támadás?
Ezek mind kiképzett projekciók voltak!
- Kiképzettek? - Egy másik extraktor
kitanította Fischert a védekezésre, felfegyverezte a tudatalattiját.
Ezt nem tudtam. Bocs.
- Miért nem tudtad? - Nyugi.
Ne nyugtatgass!
Ez lett volna a dolgod! Ez volt a feladatod!
Hogy feltérképezd Fischert!
- Erre nem vagyunk felkészülve! - Volt már dolgunk őrökkel!
Majd óvatosabbak leszünk!
Ez nem volt benne a tervben! A fenébe is, haldoklik!
Ne csináld! Ezt ne csináld.
Kínlódik. Csak felébresztem.
Ne. Nem ébred fel.
Miért ne ébredne? Ha álomban meghalunk, felébredünk.
Most nem.
Ahhoz túlságosan be vagyunk nyugtatózva.
Mi lesz, ha meghalunk?
- A váróba esünk. - Na ne!
- Mi a váró? - A strukturálatlan álomtér.
- És ott mi van? - A nyers, puszta tudatalatti.
Semmi nincs ott! Csak amit otthagyott
egy olyan útitárs, aki volt már a váróban.
Köztünk egy ilyen van: te.
- Meddig lennénk bezárva oda? - Minimum
- amíg kimegy a nyugtató. - Meddig?
Évtizedekig. Örökre. Őt kérdezd, ő volt már ott!
Saitót mindenesetre vigyük fel. Gyerünk!
Ez remek.
Kösz.
Össze vagyunk zárva Fischer magánhadseregével,
és ha megölnek,
ülhetünk a váróban, amíg meg nem zápul az agyunk.
Kötszerünk van?
Te tudtad ezt, de nem mondtad.
- Azt nem tudtam, hogy golyózápor vár. - Ez nem volt fair.
Csak így jutunk le mélyre.
Te is tudtad, és belementél.
Bíztam Cobb-ban.
Bíztál! A pénze feléért?
Nem. Az egészet ígérte. És csinált is már ilyet.
Csinált ilyet. Mallal? Az olyan jól bejött?
Ez most más. Haza akarok menni.
Bezártál minket egy csatatérre.
Ki fogunk jutni. Továbbmegyünk, gyorsan elvégezzük a munkát,
aztán kivisz a lökés, ahogy kell.
Azt már nem. Lejjebb még rosszabb.
Én kibekkelem ezen a szinten.
Fischer őrsége bekerít minket.
Tíz óra repülés itt egy hét.
Azalatt sorban mindenkit kicsinálnak, azt garantálom.
Folytassuk, amit elkezdtünk, és végezzünk minél hamarabb.
Most úgy jutunk előre, ha lefelé megyünk.
Készülj!
Te meg gyere, dolgozzuk meg Robertet.
Tízmillióig biztosítva vagyok emberrablásra.
- Sima ügy lesz. - Fogd be! Nem elég.
Apád szobájában, a könyvespolc alatt van egy széf.
- Mondd a kombinációt! - Nem tudok semmilyen széfről.
A kombinációt attól még ismerheted.
És meg is mondod.
De nem tudom.
Hiteles forrásból tudjuk, hogy tudod.
Igen? És ki az a forrás?
- 500 dollár egy ilyen? - Mi van benne?
Pénz, kártyák, jogosítvány. Meg ez.
Használható?
Lehet.
Te jössz. Egy órád van.
Egy órám?
Úgy terveztük, hogy reggelre nyitom ki.
Úgy terveztük, hogy nem lövik mellbe Saitót.
Egy órád van, szerezz valami használhatót.
- Ez mi? - A forrásunk.
Peter bácsi?
Kérem, hagyják abba.
- A kombinációt. - Nem tudom.
- Browning szerint tudod. - Nem tudom.
De ha beszélhetek vele, megkérdezem tőle.
Kaptok egy órát. Beszélgessetek.
Jól vagy?
Ezek a vadállatok két napja kínoznak.
Bejárásuk van apád irodájába, ki akarják rabolni a széfjét.
Kérdezték a kombinációt, de én nem tudom!
- Ahogy én se. - Mi?
Maurice azt mondta, a halála után csak te tudod majd kinyitni.
Nem mondott semmilyen kombinációt.
Talán mondott, csak nem tudtad, hogy az egy kombináció.
Mire gondolsz?
Nem tudom, lehet egy olyan számsor, amihez...
Ami egy közös élményetekre utal.
Nem igazán bővelkedtünk a közös élményekben apámmal.
Édesanyád halála után...?
Anyám halála után tudod, mit mondott?
,,Robert,
a gyász nem tűr szavakat."
Az érzelmekkel hadilábon állt.
1 1 éves voltam, Peter bácsi.
- Hogy van? - Nagyon szenved.
A mélyebb szinteken a fájdalma csökkenni fog.
És ha meghal?
Legrosszabb esetben,
mikor felébred, semmire nem fog emlékezni.
Akkor is állni fogom a szavam.
Értékelem a jó szándékát,
de amikor felébred, nem fog emlékezni az ígéretére.
A várót tartja majd a valóságnak.
Egy egész életet fog leélni ott. Öregember lesz.
Megkeseredett?
És magányos.
Nem.
Visszajövök.
És újra fiatalok leszünk mindketten.
Pihenjen.
Megölnek, ha nem adjuk meg a kombinációt.
- Pénzt akarnak. - Hallottam!
Bezárnak a kocsiba, és velünk együtt a folyóba lökik.
Mi van a széfben?
Az ajándékod.
Maurice azt mondta, ott van a legnagyobb ajándéka számodra.
- Egy végrendelet. - Az az ügyvédeknél van.
Ez egy másik.
Ez lesz az érvényes, ha úgy akarod.
A Fischer-Morrow feldarabolásáról szól.
Arról, hogy meg kell szüntetni apád cégbirodalmát.
Tegyem tönkre az örökségem?
- Mért javasolna apám ilyet? - Nem tudom.
Szeretett téged.
A maga módján.
A maga módján...
Halála előtt
még egyszer odahívott az ágyához.
Már alig tudott beszélni.
De mindenképp mondani akart nekem még valamit.
Magához húzott.
De nem értettem meg...
csak egyetlen szót.
,,Csalódott".
Mikor voltál lent?
A többiek úgy fognak továbbmenni, hogy nem tudják az igazságot.
- Milyen igazságot? - Azt, hogy bármelyik percben
átgázolhat rajtunk a vonatod.
Azt, hogy Mal ámokfutást rendez a tudatalattidban.
És hogy most nemcsak Fischer agyába szállunk le,
hanem a te agyadba is.
És az nem lesz kellemes hely.
Együtt dolgoztunk Mallal.
Az álombeli álmok mibenlétét kutattuk.
Belelendültem,
egyre mélyebbre akartam menni, egyre tovább.
De azzal nem számoltam, hogy lent az órák hosszú évekké válnak,
és hogy a mélység csapdába ejt.
Mire megérkeztünk a tudatalattink partjára,
már nem tudtuk, mi a valóság.
Építettünk magunknak egy külön világot.
Évekig dolgoztunk rajta.
Lett egy saját világunk.
Meddig voltatok ott?
Körülbelül 50 évig.
Uramisten!
Hogy bírtátok ki?
Eleinte élveztük az isteni hatalmat.
Csak az a tudat zavart, hogy semmi sem valódi.
A végére aztán már úgy éreztem, nem tudok tovább ott élni.
És Mal?
Mal elrejtett valamit, ami ott volt benne mélyen.
Egy igazságot, amit egykor tudott, de aztán el akart felejteni.
Számára a váró lett a valóság.
Mi lett, mikor felébredtetek?
Visszatérni onnan annyi év, annyi évtized után,
a megvénült lelkeddel megint fiatal testbe kerülni...
Láttam, hogy Malt bántja valami, bár ő tagadta.
Aztán végül bevallotta.
Egy rögeszme rabja lett.
Egyetlen egyszerű kis gondolat volt, de mindent megváltoztatott:
az, hogy a világunk csak álom,
fel kell ébrednie, hogy visszajusson a valóságba,
és csak úgy térhetünk haza,
ha megöljük magunkat.
- És a gyerekek? - Azt hitte, ők projekciók,
s az igaziak fent várnak ránk.
- Az anyjuk vagyok! - Nyugodj meg.
Én csak tudom!
Mért nem lehet irányítani, ha álom?
Mert nem tudod, hogy álmodsz!
Sehogy sem tudtam meggyőzni őt,
hiába könyörögtem, hiába mondtam neki bármit.
Eltökélte, hogy megteszi, de nem akart egyedül elmenni.
Túlságosan szeretett engem, így az évfordulónkon előállt a tervével.
- Mit csinálsz ott? - Gyere velem.
Te gyere be inkább a szobába. Gyere be szépen, gyere be ide.
Nem. Le fogok ugrani, és te is leugrasz velem.
Nem.
Hallgass ide.
Ha leugrasz, nem felébredni fogsz, hanem meghalsz.
Gyere be szépen.
Gyere be, és beszéljük meg ezt a dolgot.
Eleget beszéltünk.
- Mal... - Gyere ide,
- vagy most rögtön leugrom. - Jól van.
Megbeszéljük,
jó?
Arra kérlek, bízz bennem, és gyere velem.
Ne.
Ezt ne... Ezt nem tehetem meg, jól tudod.
Gondolj a gyerekeinkre.
Gondolj Jamesre.
Gondolj Phillipára.
Ha nem jössz velem, úgyis elveszik őket tőled.
- Miért? - Átadtam egy levelet az ügyvédnek.
Megírtam, hogy nem érzem magam biztonságban.
Mert te meg akarsz ölni.
- Miért írtál ilyet? - Szeretlek, Dom.
Miért teszel velem ilyet?
Így bűntudat nélkül eljöhetsz velem.
És hazamehetünk az igazi gyerekeinkhez.
Nem, Mal, hallgass ide! Nyisd ki a szemed! Nézz rám!
Egy vonatra vársz.
- Ne csináld ezt, az istenit! - Egy vonatra, ami messzire visz.
James és Phillipa otthon vár!
Reméled, hogy oda, ahova akarod. Nem tudod biztosan.
- Nézz rám! - De nem is fontos.
- Az isten verje meg! - Mert együtt lesztek.
Nézz rám! Ne!
Uramisten!
Három pszichiáter is igazolta neki, hogy épelméjű.
Senki nem hitt volna nekem, ha a rögeszméjére hivatkozom.
Megszöktem.
Vagy most, vagy soha, Cobb.
James! Phillipa! Gyertek be! Gyertek!
Menjünk.
Otthagytam a gyerekeimet, és azóta se mehettem haza.
Malt a bűntudatod szülte. Abból nyeri az erejét.
Nem vagy felelős a rögeszméért, ami a halálát okozta.
Ezt a munkát csak akkor tudjuk elvégezni,
ha megbocsátasz önmagadnak, és ha szembeszállsz Mallal.
Segítek benne.
- Te ne... - A többiekért teszem.
Mert ők nem is sejtik, hogy tőled kell a legjobban félniük idelent.
Induljunk.
Letelt az idő.
Higgyék el, nem ismerek semmiféle kombinációt.
- Tudatosan semmiképp. - És ösztönösen?
Ott a társunk az irodában. Rögtön beüti, amit diktálsz neki.
Mondd az első hat számot, ami eszedbe jut!
- Semmi értelme. - A számokat!
Mondasz hat számot! Gyerünk!
Öt, kettő, nyolc, négy, kilenc, egy.
Mellélőttél.
Na jó. Zsákot rájuk. Autózunk egyet.
Élve többet érünk maguknak. Hallják?
Mesélj!
Nagyon rossz a viszonya az apjával.
Ennyi?
Minél mélyebb a válság, annál nagyobb a katarzis.
- Hogy fogjuk kibékíteni őket? - Ezen dolgozom.
Húzzál bele. A projekciók a nyakunkon vannak.
Tovább kell mennünk innen, amíg még megtehetjük.
A francba!
A fenébe!
Ide most egy merészebb álom kell, apukám.
Áthelyezzük a neheztelését a keresztapjára.
- Még tőle is elidegenítjük? - Kibékítjük a jó apucival,
és leleplezzük a rossz keresztapát.
Fischernek kéne fizetnie minket.
És az őrség? Lejjebb még durvább lesz.
- Segítségül hívjuk Mr. Charlest. - Ne.
- Az ki? - Egy rossz ötlet.
Amint rászállunk Fischerre, lerohan minket a őrsége.
Bevetjük Charlest, mint Steinnél.
- Ott bevált? - Épp az, hogy nem.
Az alany tudatalattija széttépett minket.
Kudarcból tanul az ember.
- Elterelés is kell. - Az nem gond.
Van raktáron egy csábos hölgyem.
Óvatosan vezess majd.
Baromi instabil lesz minden odalent.
És jól időzíts. Ha elszúrjuk, nincs több dobásunk.
Benyomom majd a zenét, a többi rajtatok múlik.
- Mehet? - Mehet!
Szép álmokat!
Untatom?
Kért, hogy meséljek magamról. De úgy látom, nem köti le.
Elkalandoztam.
Ott megy Mr. Charles.
Mr. Fischer, nemde?
Üdvözlöm. Rod Green vagyok, marketinges.
- A hölgy pedig...? - Távozik.
Ha elunná magát.
Nem látja többet. Hacsak nem tényleg hatjegyű a telefonszáma.
Sajátos ismerkedési mód ellopni valakinek a tárcáját.
- Csak a tárca megért vagy... - 500 dollárt, igaz?
Ne aggódjon miatta, az embereim visszaszerzik.
Ki vagy mi Mr. Charles?
Egy trükk. Szembefordítja Fischert a tudatalattijával.
Mi a gond vele?
Az alany megtudja, hogy álmodik.
Felhívjuk a figyelmét magunkra.
Cobb szerint azt nem szabad.
Most láthatod, mennyire veszi komolyan Cobb a saját szabályait.
Mr. Saito, volna egy perce?
- Bocsásson meg... - Állj!
Milyen jó színben van!
Nagyon vicces.
Légörvény?
Nem, ez közelebbről jön.
Yusuf bénázik.
Bocsánat. Mit is mondott, ki ön?
Rod Green, marketinges.
De tudjuk, hogy ez nem igaz.
A nevem Mr. Charles. Gondolom, felismert, uram.
Én vezetem az itteni őrségét.
Ön máshol szálljon ki.
A tárcát dobja el. Azt keresik az őrök.
Nyerjünk még pár percet Cobbnak.
Őrség?
- A szobához jár? - Nem.
A feladatunk a személyi védelem egy különleges módja.
A tudatalatti védelem.
Úgy érti, álombeli?
Rám küldtek talán egy extrakort?
De mi megvédjük önt tőle.
Megvédem önt, ha valaki
megpróbál behatolni az elméjébe az álmain keresztül.
Ön nincs biztonságban.
Itt vannak.
Furcsa időjárás.
Érzi?
Ez mi?
Cobb felhívja rá Fischer figyelmét, hogy az álom gyanús.
A tudatalatti pedig keresni kezdi az álmodót.
Engem. Csókolj meg gyorsan.
- Még mindig néznek. - Egy próbát megért.
Ideje lelépnünk.
Érzi? Önt kiképezték erre a helyzetre.
Jelzésértékű a furcsa idő és a gravitáció ingadozása.
Ez nem a valóság. Ön álomban van.
Az ellenőrzés legegyszerűbb módja,
ha felidézi, hogyan érkezett a hotelbe. Emlékszik rá?
Hát...
Lélegezzen mélyeket, ahogy tanulta.
Fogadja el, hogy egy álomban van, és hogy én fogom megvédeni önt.
- Maga se létezik? - Nem.
A tudatalattija vetít ki.
Én védem meg önt, ha egy tolvaj megpróbálja bevonni egy álomba.
És attól tartok, most pontosan ez történik.
Értem.
Rendben.
Ki tud vinni?
Már megyünk is. Kövessen!
Hé!
Mit művel?!
Ezeket azért küldték, hogy elrabolják önt.
Bízzon bennem, és őrizze meg a nyugalmát.
Együtt kell működnie velem.
Ha ez egy álom, csak meg kell halnom, és felébredek, nem?
Ne tegye.
Valószínűleg benyugtatózták. Ha meghúzza a ravaszt,
nem ébred fel.
Átkerül egy másik álomállapotba. De ezt ön is jól tudja.
Hisz tanulta.
Gondoljon arra, amit mondtam. Adja ide a fegyvert.
- Ez az 528-as alatti szoba? - lgen.
Gondolkodjon, uram. Mi történt, mielőtt ebbe az álomba került?
Arra emlékszem, hogy lövöldöztek, és hogy esett.
Peter bácsi.
- Elraboltak minket. - És hova vitték?
- Bezártak egy kocsiba. - Ezért a rázkódások.
Most is a kocsiban van. Tovább!
Szó volt valami...
Akartak valamit egy széffel.
Miért nem emlékszem?!
Az álmot is nehéz felidézni ébredés után.
Évekig kell gyakorolni.
Önöket azért hozták le ide,
hogy kilophassanak valamit az ön agyából.
Koncentráljon, kérem, és próbálja felidézni, mi az.
Mi az? Gondolkodjon!
Egy kombináció. Számokat kellett mondanom kapásból.
Egy szám kell nekik a tudatalattijából.
Ami információt hordoz. Most egy hotelben vagyunk.
Talán egy szobaszám. Milyen számot mondott?
Próbálja felidézni, ez most nagyon fontos.
Öt.
Öt, kettő... Hosszabb számsor volt.
Kezdetnek ez is elég. Ötödik emelet.
- ldőzítőt használsz? - Nem, el kell találni a pillanatot.
Amíg ti fent alszotok, várom a lökést Yusuftól.
- Mi jelzi majd? - A zene.
Az meg, hogy mikor éri el a kocsi a korlátot, egyértelmű lesz.
Így kapunk egy finom kis összehangolt lökést.
Ha elsietjük, nem zökkenünk ki.
Ha meg lekéssük, nem fogunk lejjebb esni.
- Miért? - Mert a kocsi szabadesésben lesz.
- Aki zuhan, az súlytalan. - lgaz.
Ők barátok. Menjünk.
Mr. Charles!
- Tudja, mi az? - lgen, azt hiszem.
Nyugtatóval akarták leküldeni.
- Már leküldtek. - De még lejjebb.
Mármint egy álomba az álomban?
Látom, átöltözött.
Parancsol?
Bocsánat, összetévesztettem egy barátommal.
Jóképű fickó lehet.
Nem, nem. Ez Fischer projekciója Browningról.
- Figyeljük meg a viselkedését. - Minek?
Mert abból kiderül, hogy beveszi-e Fischer, amit sugallunk neki.
- Peter bácsi? - Együtt rabolták el vele?
Nem, őt előbb elkapták, és addigra megkínozták.
Látta a kínzást?
Te bérelted fel őket?
Robert...
Te akarod kinyitni a széfet? Hogy megszerezd a végrendeletet?
A cégnek áldoztam az egész életem. Nem engedem tönkretenni.
Miért dobnám el az örökségemet?
Nem engedhettem meg, hogy bedőlj apád utolsó trükkjének.
- Milyen trükknek? - A végrendeletnek!
Az az utolsó sértése.
Provokál téged, hogy magad alkoss valamit.
Ezért az mondja, nem vagy méltó örököse az ő művének.
És ezért mondta azt is, hogy csalódott bennem?
Sajnálom.
De nincs igaza.
Jobb céget tudnál építeni, mint ő.
- Mr. Fischer! Hazudik. - Honnan tudja?
Ez a szakmám. Titkol valamit. Meg kell tudnunk, mi az.
Azt kell tennie vele, uram, amit ő akart tenni önnel.
Belépünk a tudatalattijába, és megkeressük a titkot.
Rendben.
- Lent van. - Kinek a tudatalattijába is megyünk?
Fischerébe. De ő úgy tudja, Browningéba, így mellénk állt.
- És betör a saját tudatalattijába. - Pontosan.
- Sok bajod lesz az őrökkel. - Majd elviszem őket fogócskázni.
- Csak érj vissza a lökésre. - Jó éjt, Mr. Eames.
Megvagy?
Készen állsz?
Igen, minden oké. Készen állok.
Cobb!
Cobb! Mi van lent?
Remélem, a Fischernek szánt igazság.
Az érdekel, benned mi van.
Láttátok ezt?
Eames, ez a te álmod.
A te dolgod kicsalni az őröket a kórházból.
- Ki viszi be Fischert? - Nem én.
Ha tudom az utat, abból baj lehet.
- Én terveztem. - Te velem maradsz.
Beviszem én.
Rendben. Mondd el neki az utat.
- Fischer, vele fog bemenni. - Rendben. És maga?
Ez legyen bekapcsolva. Végig hallgatni fogom.
Felül nagyok az ablakok. Fedezni tudom a déli toronyból.
Maga nem jön be?
Csak úgy tudhatja meg az igazságot,
ha egyedül tör be Browning elméjébe.
Gyerünk!
Riadó! Riadó! Gyerünk, mozgás!
Gyorsan!
Gyerünk!
A francba!
Legyetek készen!
Korai még.
Hallod?
Húsz perce is hallottam, de azt hittem, a szél fütyül.
Igen, hallom. Megy a zene.
Mi legyen?
Belehúzunk.
Tíz másodperc van az ugrásig.
Az Arthur szintjén három perc.
Ő az!
- Nálunk mennyi? - Hatvan perc.
- Beérnek egy óra alatt? - Még le is kell mászniuk.
Akkor kell egy másik út, ami gyorsabb.
Útvesztőnek terveztem.
Biztos van út, ami átvág a labirintuson.
Eames!
Eames mit tett bele?
Baj lesz, ha elmondom.
Nincs idő óvatoskodni! Betett valamit?
- Szellőzőrendszert. Az az egyenes út. - Arra küldd őket!
- Saito? - Tessék.
Paradoxon.
- Mi volt ez? - A lökés.
Cobb! Elszalasztottuk?
Ahogy mondod.
Nehéz lett volna egy trópusi tengerpartról álmodniuk?
Most mi a fene lesz?
Igyekszünk végezni az újabb lökésig.
- Lesz? - Mikor vizet ér a kocsi.
Ha hívást kíván kezdeményezni, tegye le a kagylót.
Hogy fogtok ti esni zuhanás közben?
Arthurnak két perce van, nekünk úgy húsz.
Bírja?
Vissza! Fordulj vissza! Vissza a bázisra!
Gyorsan!
Úgy indulnak felétek, mintha tudnának valamit.
Még próbáld feltartani őket egy kicsit.
- Gyerünk! - Meglesz.
Jól van. Abból az előtérből nyílik a zárt szoba.
- Van ablaka? - Nem volna túl zárt, ha lenne.
Csak örüljön Fischer annak, ami ott van.
- A projekció a tudatalatti része? - lgen.
- Az agya tartalmát pusztítod? - Csak a kivetüléseit.
- Megjöttünk. - Továbbmehet,
de siessen. Jön egy egész hadsereg.
Bent vagyok.
- Még valaki van bent. - Ez csapda, Fischer, jöjjön ki!
Gyerünk! Gyere kicsit lejjebb.
Cobb! Ő nem valóságos.
Honnan tudod?
Mal csak egy projekció! Fischer! Ő az eleven ember!
Üdv!
Úristen! Eames! Menj az előtérbe, siess!
- Mi történt? - Mal megölte Fischert.
Nem tudtam lelőni.
Nincs értelme újraéleszteni. Az elméje már lent van.
Ennyi volt.
Feladjuk?
Vége. Sajnálom.
Nem engem várnak hiába a gyerekeim.
Kár, pedig annyira kíváncsi voltam, mi van odabent.
Rakjuk ki a bombákat.
Még nincs minden veszve.
- Csak le kell mennünk Fischer után. - Nincs rá idő.
De igen, odalent bőven lesz időnk.
Megkeressük őt.
Mikor megszólal Arthur zenéje, a defibrillátorral újraéleszted.
Kap egy saját lökést lent a váróban.
Beküldöd őt oda.
A zene végén felrobbantod a kórházat,
és mindannyian felmegyünk a lökéssel.
Meg lehet próbálni, ha Saito fedez, amíg kirakom a bombákat.
Saitónak nincs esélye, igaz?
- Gyere, Cobb, próbáljuk meg! - Sok sikert!
De ha nem értek vissza, nem várok itt tovább.
Igaza van. Lemegyünk.
Biztos megteszed majd, amit kell?
Ő is lent lesz.
Tudom is, hol. Fischer mellett.
- Honnan tudod? - Onnan, hogy engem akar lecsalni oda.
Újra együtt akar élni velem.
Jól vagy?
- Ez a világotok? - Ez volt.
És itt van Mal.
Gyere!
Saito! Saito!
Maga fog vigyázni Fischerre, amíg elhelyezem a bombákat.
Hogy valami hasznát is vegye a turistának?
Ugyan.
- Ezt ti építettétek? Hihetetlen. - Sok éven át készült.
És utána jöttek az emlékek.
Arra.
Itt laktunk.
Ezek az életünk helyszínei.
Az volt az első lakásunk.
Utána abba a házba költöztünk.
Oda pedig, amikor Mal terhes lett.
És mindezt emlékezetből rekonstruáltátok?
Mondtam, hogy rengeteg időnk volt rá.
Hát az?
Ott nőtt fel Mal.
- Nem lehet, hogy ott van? - Nem.
Gyere!
Családi házat akartunk, de egy ilyen épületben.
Itt nem zárja ki egymást a kettő.
Hogy visszük vissza Fischert?
Összehozunk neki egy lökést.
Hogyan?
Majd rögtönözök.
Valamit tudnod kell rólam. És az incepcióról.
A gondolat olyan, mint a vírus. Makacs.
Ragályos.
És az ötletmagból kifejlődött kész gondolat
meghatároz téged,
vagy elpusztít.
Elég egy apró gondolat, például hogy ,,a világod csak álom".
Egyszerű kis gondolat, mégis mindent megváltoztat.
Te nagyon biztos vagy a világodban. A valóságodban.
Vajon ő is?
Vagy eltévedt, ahogy én?
Tudom, mi a valóság.
Sehol egy megbúvó kétség?
Nem érzed úgy, hogy üldöznek?
Hogy kergetnek az arctalan nagyvállalatok és a rendőrök?
Ahogy a projekciók kergetik az álmodót?
Ismerd el!
Már nem hiszel az egyetlen valóságban.
Válassz hát!
Válaszd ezt a világot. Válassz engem!
Vissza kell mennem a gyerekeinkhez, mert te már nem vagy nekik.
Elhagytál minket.
- Ez nem igaz. - De igen.
Össze vagy zavarodva.
A gyerekek itt vannak.
És te nagyon szeretnéd újra látni az arcukat, igaz?
Igen, de odafent fogom látni őket.
Odafent?
Miről beszélsz? Ezek itt a mi gyerekeink.
Nézd meg!
James! Phillipa!
Ne csináld ezt. Ezek nem a gyerekeim.
Magad se hiszed el, amit mondasz.
- Nem hiszem, tudom. - És ha tévedsz?
Ha én tudom jól?
Mondogatod magadnak, amit tudsz.
De mi az, amit hiszel is?
Mi az, amit érzel?
A bűn.
Bűntudatot érzek.
És bármit csinálok, bármilyen elcseszett,
bármilyen zavarodott vagyok, a bűntudat mindig bennem van,
és emlékeztet az igazságra.
Mi az?
Hogy a gondolatot, ami mindent felborított benned, tőlem kaptad.
Te ültetted az agyamba a gondolatot?
Miről beszél?
Azért tudtam, hogy az incepció lehetséges, mert elvégeztem rajta.
- A feleségemen. - Miért?
Mert itt ragadtunk.
Én tudtam, hogy meg kell szöknünk, de ő nem akart hinni nekem.
Mal elrejtett valamit, ami ott volt benne mélyen.
Egy igazságot, amit egykor tudott, de aztán el akart felejteni.
Nem szabadulhatott.
Meg kellett keresnem, amit elrejtett.
Átkutattam az agya minden zugát, és megtaláltam azt a titkos helyet.
Betörtem oda,
és elültettem ott egy gondolatot.
Egy egyszerű kis gondolatot, ami mindent megváltoztat.
Hogy a világa nem a valóság.
Hogy nincs más menekvés, csak a halál.
Egy vonatra vársz.
Egy vonatra, ami elvisz messzire.
Reméled, hogy oda, ahova akarod.
De nem tudhatod biztosan!
Nem is fontos!
- Mért nem fontos? - Mert együtt lesztek!
Nem tudhattam, hogy a gondolat elburjánzik benne, mint a rák,
és még az ébredés után is...
Hogy miután visszatértél a valóságba,
akkor is azt fogod hinni, hogy a világod álom.
És a halál az egyetlen kiút.
Mal! Ne! Uramisten!
- Megfertőzted az agyam. - Meg akartalak menteni.
Elárultál!
De jóvá teheted. Még mindig beválthatod az ígéreted.
Együtt lehetünk, itt,
ebben a világban, amit együtt építettünk.
Meg kell találnunk Fischert.
Nem vihetitek el.
- Ha maradok, elengeded? - Mit beszélsz?
Odakint van.
- Nézd meg, él-e. - Nem maradhatsz!
Nézd meg, hogy él-e. Menj!
Itt van! Itt az idő, mennünk kell, gyere!
- Vidd fel Fischert! - Nem maradhatsz itt Mallal!
Tudom. Saito mostanra meghalt, vagyis már lekerült ide.
Őt is meg kell keresnem.
Nem maradhatok itt Mallal, mert ő nem létezik.
Rajtam kívül nincs már semmi, amiben még hiszel.
Jó volna.
Mindennél jobb volna, de...
a képzeletem nem tud újraalkotni téged
olyan tökéletesnek és esendőnek, amilyen voltál.
Jól van?
Sajnálom.
Te csak egy árny vagy. Csak az árnyéka az én feleségemnek.
A legtöbb vagy, ami tőlem telt,
de még így is nagyon-nagyon kevés.
Ez elég valódi neked?!
Mit művelsz?!
Rögtönözök.
Ne!
Menjen be gyorsan! Gyerünk!
Csalód...
Csalód... Csalo...
Tudom.
Csalódtál bennem, mert nem vagyok olyan, mint te.
Nem.
Nem azért.
Hanem, mert megpróbáltál
olyan lenni.
Gyerünk.
Apa.
Ez a lökés, Ariadne! Most kell felmenned!
Ne ragadj itt! Keresd meg Saitót, és hozd fel!
Rendben!
Emlékszel, mit mondtál, mikor megkérted a kezem?
Igen.
Hogy arról álmodsz, hogy együtt öregszünk meg.
Úgy is lett.
Úgy lett, nem emlékszel?
Kimondhatatlanul hiányzol nekem.
De a kettőnk ideje lejárt.
El kell hogy engedjelek.
El kell engedjelek.
Bocsáss meg.
Apám azt akarta, hogy álljak meg a magam lábán,
ne őt kövessem.
Így is lesz, Peter bácsi.
Mi történt?
- Cobb ottmaradt. - Mallal?
Megkeresi Saitót.
Nem jön ki.
De kijön.
Azért jött, hogy megöljön?
Várnom kell itt valakire.
Akit egy félig elfeledett álomban látott.
Cobb?
Ez képtelenség.
Mindketten fiatalok voltunk.
Én öregember vagyok.
Megkeseredett.
És magányos.
Eljöttem önért.
Hogy emlékeztessem valamire.
Valamire, amit egykor tudott.
Hogy ez a világ csak álom.
Eljött, hogy számon kérje rajtam az ígéretemet?
Most önnek kell kockáztatnia.
Jöjjön fel,
hogy újra fiatalok lehessünk mind a ketten.
Jöjjön fel!
Jöjjön!
Kendőt?
Húsz perc múlva leszállunk Los Angelesben.
Űrlapot adhatok?
Köszönöm.
Kendőt, uram?
- Nem kérek. - Űrlapot adhatok önnek?
Isten hozta, Mr. Cobb!
Köszönöm.
Isten hozott!
Arra.
James? Phillipa?
Na, ki jött meg?
Sziasztok!
- lstenem! Kicsikéim! - Apa!
Nézd, mit építettünk!
- Mit építettetek? - Házat építünk a sziklán!
A sziklán? Hát azt meg kell néznem. Megmutatjátok?
Gyere, apa!
EREDET
[HUNGARlAN] EREDET