Megkezdtük a leszállást a los angeles repülőterére.
Az imént hallott zaj már a futómű kieresztésétől származott.
Los Angelesben az égbolt tiszta, a hőmérséklet 22 Celsius fok.
A repülés időtartama négy óra tizennyolc perc volt.
Örülünk, hogy velünk utazott. Reméljük, hamarosan újra látjuk.
DIPLOMA ELŐTT
szereplők
fényképezte
zene
forgatókönyv
rendezte
Mi baj van?
A vendégek odalent várnak. Látni akarnak, Ben.
Megmondtam papa, hogy egy ideje egyedül szeretnék lenni.
De, Ben! A legjobb barátaid!
Régóta ismernek. Majdnem azóta, hogy megszülettél.
Mi a baj, Ben?
Semmi, csak...
Bánt valami?
Hát...
Mondd meg, mi bánt!
A jövőmön gondolkozom.
És mire jutottál?
Nem tudom.
Úgy szeretnék majd...
Na?
Más lenni.
- Valami baj van? - Dehogy. Már éppen indultunk lefelé.
- Carlsonék vannak itt! - Csakugyan? Nos, sietünk!
Ezért utaztak ide Tarzanából!
- Igyekezzünk! - Jó érzés, ha az embernek ennyi barátja van.
- Itt a mi kis tudós barátunk! - Olyan büszkék vagyunk rád.
- Köszönöm, Mrs. Carlson. - Láttam kínt egy remek sportkocsit.
- A jó vizsgák jutalma. - Így könnyű lesz felcsípni a lányokat.
- Ben már túl van a tiniken, nem? - Igen, azt hiszem.
Bocsássanak meg egy pillanatra, valamit megnézek a kocsin.
Bob egy Alfa Romeót vett neki.
- Az est fénypontja. Hogy vagy? - Köszönöm, Mr. Loomis.
Iszom valamit, aztán mesélj arról a Hopperman-díjról.
- Helpingham. - Ez az. Várj meg itt!
- Ben, büszkék vagyunk rád! - Büszkék! Büszkék!
- Most mihez fogsz kezdeni? - Felmegyek egy pillanatra.
- Úgy értem, a jövőddel? - Erre nem könnyű válaszolni.
- Ben! - Bocsánat! Mr. McGuire.
Van egy perced? Beszélni akarok veled.
Egyetlen szót mondok neked.
- Igen, uram? - Figyelsz? - Igen
Műanyag!
- Megfogalmazná pontosabban? - A jövő a műanyagé.
- Gondolkozz rajta, jó? - Rendben.
Ennyi elég. Megegyeztünk.
Na végre. Itt van Ben!
Bocsássanak meg egy pillanatra.
Mindenki figyeljen rám. Maradjatok csendben!
Itt az iskolai évkönyv. Szeretnék felolvasni valamit.
Csendet kérek! ,,A sícsapat kapitánya,
a vitaklub elnöke, az iskolaújság szerkesztője...
- Azt hiszem, ez nem a fürdőszoba. - A szemközti ajtó.
- Hogy vagy, Benjamin? - Köszönöm jól, Mrs. Robinson.
A fürdőszoba a szemközti ajtó.
- Kellemes szoba. - Kérem, Mrs. Robinson,
- nem akarok udvariatlan lenni, de... - Van itt hamutartó?
- Nincs. - Elfelejtettem, hogy a nap hőse nem dohányzik.
Nőügy?
Hogy micsoda?
Amitől ilyen ideges vagy.
- Csak aggaszt egy-két dolog. - Általában? - Úgy van.
Nos hát...
- Gratulálok. - Köszönöm.
Kérni szeretnék valamit.
A férjem elvitte a kocsit. Hazavinnél?
Tessék... vigye el. Kuplungosat tud vezetni?
- Nem? - Nem.
Menjünk.
- Köszönöm. - Szívesen.
- Gyere be, légy szíves. - Tessék?
- Csak amíg villanyt gyújtok. - De minek? - Félek a sötétben.
Menj előre. Nem szeretek a sötét házban bolyongani.
- Világos van odabent. - Kérlek!
Mit iszol? Bourbont?
Kérem, Mrs. Robinson, hazahoztam...
Szívesen tettem, de... Gondjaim vannak. Meg tudja érteni?
Mit iszol?
- Sajnálom, nem akarok egyedül maradni a házban. - Miért nem?
Várd meg, amíg a férjem hazajön.
- Mikor jön haza? - Nem tudom.
- Iszol? - Nem.
- Mindig ennyire fél az egyedülléttől? - Igen.
Mi lenne, ha bezárná az ajtót és lefeküdne?
Ideges vagyok.
Kérdezhetek valamit? Mit gondolsz rólam?
- Hogy érti? - Kisfiú korodtól ismersz, biztos van véleményed.
Mindig azt képzeltem magáról, hogy nagyon rendes nő.
Tudtad, hogy alkoholista vagyok?
Tessék?
Ezt is tudtad?
Azt hiszem, mennem kell.
- Ülj le. - Mrs. Robinson, a beszélgetésünk egyre furcsább...
- Mr. Robinson biztos... - A férjem nagyon későn jön haza.
Még órákig távol lesz.
Atyaisten!
- Tessék? - Szó sem lehet róla, Mrs. Robinson!
- Mi baj? - Csak nem képzelte, hogy...
Mit?
- Hogy ilyesmit teszek. - Mire gondolsz? - És maga?
- Nem is tudom. - Itt vagyunk ketten.
Behív a házba. Megkínál itallal, zenét tesz fel,
- és közli, hogy a férje órák múlva jön haza. - És?
Mrs. Robinson, maga engem el akar csábítani!
Vagy nem?
Ez ugyan nem jutott az eszembe, de köszönöm a bókot.
Mrs. Robinson, bocsássa meg, amit mondtam.
- Nincs miért. - Dehogy nincs.
- Rettentően szégyellem magam. - Ülj le.
Bocsásson meg. Kedvelem magát, de nem úgy. És megzavarodtam.
Nincs semmi baj. Miért nem iszol?
Egész beteggé tesz, hogy ilyet mondtam.
Én már el is felejtettem.
- Tudnám, mi ütött belém? - Láttad már Elaine portréját?
- A portréját? - Igen. - Nem.
- Karácsonykor készült. Szeretnéd megnézni? - Persze.
Itt van, Elaine szobájában.
Az biztos, hogy Elaine nagyon csinos lány.
- Nem is emlékeztem, hogy barna szeme van. - idejönnél?
Oda?
Igen.
- Lehúznád a cipzáramat? Lefekszem. - Akkor jó éjszakát!
- Nem húzod le a cipzáramat? - Inkább nem.
Még mindig azt hiszed, hogy el akarlak csábítani?
Nem, de furán érzem magam.
Egész életedben ismertük egymást. Gyere, én nem érem el.
Köszönöm.
- Csak azt tudnám, mitől félsz ennyire. - Nem félek.
Akkor miért akarsz folyton elszaladni?
Le akar feküdni és nekem semmi keresnivalóm itt.
- Nem láttál még nőt melltartóban? - Hogyne láttam volna, de...
- És ha Mr. Robinson betoppan? - Na és? - Furcsának találná.
- Gondolod, hogy nem bízik bennem? - Félreérthetné a helyzetet.
Ugyan miért? Kétszer annyi idős vagyok mint te.
Akkor is félreérthetné!
- Nem akarlak elcsábítani! - Tudom, de értse meg!
- Szeretnéd, ha elcsábítanálak? - Tessék?
- Ez az, amit mondani akarsz? - Én most megyek.
Remélem, megbocsátja amit mondtam, de én most hazamegyek.
- Felhoznád a táskám, mielőtt elmész? - Muszáj mennem.
- Nem akarok újra felöltözni. Nem hoznád fel? - Hol van?
Az asztalon, a hallban.
- A fürdőkádban vagyok. - Itt a táskája. - Felhoznád?
Inkább feladom. Jöjjön a korláthoz és feladom.
A gyanakvásod kezd idegesíteni.
Már egy egyszerű szívességet sem lehet kérni tőled?
- A felső lépcsőfokra tettem. - Ne légy már ilyen idétlen.
Hozd ide kérlek!
- Leteszem az ajtó elé. - Nem hoznád inkább be? - Inkább nem.
Akkor tedd le Elaine szobájába.
Istenem!
- Engedjen ki! - Ne izgulj.
- Menjen el az ajtó elől. - Előbb mondani akarok valamit.
Azt, hogy a rendelkezésedre állok.
És ha nem akarsz most lefeküdni velem, bármikor felhívhatsz.
- Értetted, amit mondtam? - Igen, de engedjen ki!
Biztos? Vonzónak talállak és ha bármikor kedved támad...
Úristen, hazajött!
- Ben kocsija áll az ajtó előtt? - Igen, én vagyok!
Hazahoztam Mrs. Robinsont. Megkért rá.
Nagyon köszönöm.
Odafent van. Kért, hogy várjam meg, amíg hazaér.
- Őrt állsz az öreg kastélyban, mi? - Igen.
- Gratulálok, fiam! - Köszönöm.
- Alig van a poharadban. - Köszönöm, de mennem kell.
Csak nincs valami baj? Mintha ki lennél borulva.
Csak aggódom a jövőm miatt. Folyton erre gondolok.
- Igyál még egyet, mielőtt elmész. Scotch? - Bourbon.
Hány éves vagy te most?
20. A jövő héten leszek 21.
- Én mondom, ez a legszebb kor. - Köszönöm.
Nagyon szépen köszönöm.
Bárcsak én is újra ennyi idős volnék. Tudod, Ben...
- Az ember csak egyszer fiatal. - Tudom.
- Megengeded, hogy mondjak valamit? - Igen!?
Mióta is ismerjük mi egymást?
Úgy értem, hogy mi ketten?
- Mióta is vagyunk üzlettársak apáddal? - Jó hosszú ideje.
- Láttalak felnőni, Ben. - Igen, uram.
- Sok tekintetben olyan vagy, mintha a fiam lennél. - Köszönöm.
Ezért remélem, nem haragszol, ha adok egy jó tanácsot.
Nem haragszom.
Úgy hiszem,
könnyedébben kellene venned a dolgokat.
Vadulj egy kicsit. Vedd úgy a dolgokat, ahogy jönnek.
- Forgolódj egy kicsit a nők körül. - Nem kell felállnod.
- Éppen most mondtam... - Ben. - Bennek...
hogy dobja be magát egy picit, amíg lehet. Igazam van?
- Igazad van. - Most már mennem kell.
Szóval, rúgj ki a hámból ezen a nyáron egy kicsit.
- Fogadok, hogy szeretnek a lányok. - Nem, dehogy.
Olyan fiúnak látszol, aki alig tudja levakarni a lányokat.
- Szerinted is? Igazam van? - Igazad van.
Tudod, Elaine szombaton jön haza a Berkeley-ről.
- Miért nem hívod fel? - Fel fogom.
Köszönöm, hogy hazahoztál. A mielőbbi viszontlátásra.
Figyelem! Következik a ma délután nagy attrakciója.
Hé, maguk ketten! Igen, rátok gondolok!
Figyelmet kérek.
- Elkészültél már végre? - Beszélhetnénk egy percre?
Fogadjátok tapsviharral. Arra könnyebben kijön.
Ezen könnyen segíthetünk.
Csaljuk ki magunk közé ezt a fiatalembert,
aki ma lesz, 21 esztendős.
Rajta!
Kis türelmet kérek, még néhány szót szeretnék mondani.
Mindig szónokolsz!
Még ő beszél!
- Beszélhetnénk egy pillanatra? - Nem tudom szóval tartani őket.
- Erről szeretnék beszélni. - Ez a fiú, bocsánat...
ez a fiatalember nemsokára, mint Helpingham ösztöndíjas
folytatja a tanulmányait.
De mielőtt erre sor kerülne...
- Csalódást okozol nekik. Látni akarnak. - Apa, hallgass meg...
Tíz másodpercet adok!
Mielőtt erre sor kerül, a gyakorlatban mutatja be azt,
amiről nyugodtan kijelenthetem, hogy roppant izgalmas
születésnapi ajándék. És jobb, ha működik,
különben ugrott kétszáz dollárom. Elég a szavakból,
lássuk Benjamin Braddockot!
Gyerünk, Benjie!
Hadd lássuk!
És most, emberek, ez a kiváló fiatalember
látványos és merész bemutatót fog tartani
a több, mint három méter mély vízben.
Halló?
- Nem is tudom, hogy mondjam... - Benjamin?
- Gondolkoztam azon, ami az estély után történt. - Hol vagy?
- Arra gondoltam, talán iszik velem valamit. - Hol vagy?
- A Taft Hotelben. - Vettél ki szobát? - Nem.
- Tudom, elég késő van... - Egy óra múlva. - Tessék?
Ott vagyok egy óra múlva.
Parancsol, uram?
Tessék? Köszönöm, nem, csak...
A Kapcsolatteremtésre jött?
Mire?
Ez az előadás címe.
- Igen, a bankettre gondol. - A nagyteremben van. - Köszönöm.
- Maga biztosan az egyik Porter? - Nem, ami azt illeti, nem.
Bemutatom a nővéremet, Miss DeWitte-ot.
- Örvendek. - Én is.
A férjem, Mr. Singleman. És Jeffrey, persze.
- Nem jól értettem a nevét. - Benjamin Braddock, uram.
- Attól tartok... - Mindjárt megtalálom az asztalát!
Nem Braniff? Braniff már megvan.
- Én csak egy barátomat keresem. - Hogyan?
- Nem tartozom ide. - Hogy lehet ez?
Igazán örülök, hogy megismerhettem, Mr. Braniff.
- Hello, Benjamin. - Hello.
- Leülhetek? - Hogyne. - Köszönöm.
- Hogy vagy? - Nagyon jól, köszönöm.
- Ihatnék valamit? - Hogy ihatna-e? Persze.
- Nem látott meg. - Pincér!
- Hozzon egy Martinit. - Igen, asszonyom.
- Nem kell olyan idegesnek lenned. - Idegesnek?
Tényleg ideges vagyok. Ez nem az a helyzet, amikor...
- Vettél ki szobát? - Mit?
- Azt kérdeztem, vettél-e ki szobát? - Nem vettem ki.
- Nem is akarsz? - Hát, nem tudom.
Kivehetek, de beszélgethetünk is.
- Akarod, hogy én vegyek ki? - Nem, dehogy, elintézem.
- Elintézed most? - Most? - Igen.
Hát, nem is tudom.
- Miért nem intézed el? - Elintézem, bocsásson meg.
Elnézést.
Parancsoljon!
- Egy szobát szeretnék. - Egy vagy két ágyasat?
- Egy ágyasat, a saját részemre. - Aláírná, kérem?
- Valami baj van, uram? - Nem, semmi.
- Van poggyásza, Mr. Gladstone? - Poggyász?
- Igen, van. - Hol van?
- Hogy? - Hol van a poggyásza?
- Kint van a kocsiban. - Szólok a hordárnak. - Nem kell!
Nem akarok vele vacakolni. Minek hozassuk be, elég a fogkefém.
- Azt magam is behozhatom. - Hogyne. Megmutatják a szobáját.
Köszönöm, de azt hiszem, egyedül is meg fogom találni.
Csak kiszaladok a fogkefémért, a többit elintézem magam.
- Ahogy parancsolja, uram. - Köszönöm.
Mrs. Robinson?
- Keresik. - Köszönöm.
- Halló? - Mrs. Robinson?
- Itt Benjamin. - Igen?
- Benjamin Braddock. - Hol van?
Nézzen át az üvegen!
- Most már lát? - Igen, már látlak.
- Kivettem egy egyágyas szobát. - Nagyszerű.
De úgy vettem észre, hogy a portás egy kicsit gyanakszik.
Nem tudom, a szálloda...
- Akkor te mész fel először? - Azt hiszem, az jó ötlet.
- Öt perc múlva utánad megyek. - Viszlát addig. - Benjamin!
Nem akarsz még valamit mondani?
- Szóval, tudnia kell, mennyire hálás vagyok... - A szám.
Meg kellene mondanod nekem a szobaszámot.
Teljesen igaza van.
568-as.
Köszönöm.
Szívesen.
Akkor,
viszlát, Mrs. Robinson.
Kérem a számlát.
Megvan.
- Csak azt mondom, megvan. A fogkefém. - Örülök, uram.
- Akkor jó éjt. - Jó éjt, uram.
Hello, Benjamin.
Hello, Mrs. Robinson.
Nos...
Benjamin...
Igen?
- Akkor most levetkőzőm. - Persze. És...
én csak itt álljak? Nem tudom, mit akar, mit csináljak.
- Esetleg, nézhetsz. - Hogyne, köszönöm. - Hoznál egy vállfát?
- Mit? - Egy vállfát. - Igen.
Fát?
- Tessék? - Fafogast vagy drótot? Mindkettő van.
- Azt hiszem, mindegy. - Oké.
Köszönöm.
- Segítenél ezt levenni? - Hogyne.
- Köszönöm. - Szívesen.
- Mondd, Benjamin, szívesebben lennél sötétben? - Nem megy.
- Micsoda? - Szörnyű tévedés volt.
- Nem tartasz kívánatosnak? - Szó sincs róla!
Maga a legvonzóbb nő a szüleim barátai közt és nagyon kívánatos,
de gondoljon a szüleimre! El tudná képzelni,
mit szólnának, ha így látnának kettőnket?
- Mit szólnának? - Fogalmam sincs, de az isten szerelmére!
Mindent megtettek értem. Többet érdemelnek.
Nem bújhatok ágyba apám üzlettársának a feleségével.
- Félsz tőlem? - Dehogy, csak nem érti a lényeget.
Valami mást is csinálhatnánk. Nem akar moziba menni?
Feltehetek egy bizalmas kérdést?
- Kérdezzen, amit csak akar. - Ez az első alkalom?
- Hogy mi? - Szóval ez az első alkalom.
- Nevetséges, Mrs. Robinson. - Beismerheted.
- Maga viccel? - Ezt igazán nem kell szégyellni.
- Ki mondta, hogy ez az első? - Mert félsz tőle.
- Tehetetlen vagy. Impotens. - Impotens?
- Azt hiszem, jobb... - Ne mozduljon!
Ben, mit csinálsz?
- Azt hiszem, lebegek. A vízen. - Miért?
Csak azért, mert nagyon kellemes így nekem.
- Gondolkodtál már, melyik egyetemre mész? - Nem.
Elárulnád, hogy minek töltöttél négy hosszú évet tanulással?
Mi értelme volt a sok munkának?
- Most megfogtál. - Hallgass ide, Ben...
Tudod,
azt hiszem, helyes, ha egy fiatalember azután,
hogy csakugyan nagyon jó munkát végzett,
lazít egy kicsit, kipiheni magát, szórakozik.
Fekszik a vízen és dobozból issza a sört.
De néhány ilyen hét után
legfőbb ideje, hogy az illető számot vessen a helyzetével,
és felkelljen a fenekéről.
Robinsonék vannak itt.
Hello, Ben, mit csinálsz mostanában?
Nem valami sokat. Könnyen veszem a dolgokat.
A helyedben én is ezt tenném. Neked van igazad.
Elaine nemsokára hazajön. Szeretném, ha felhívnád.
Jó, felhívom.
Azt hiszem, ti ketten remekül kijönnétek egymással.
Üdvözöld Mrs. Robinsont.
Hello, Mrs. Robinson.
Hello, Benjamin.
Ó, mi van itt!
- Beszélhetnék veled? - Hogyne.
Benjie, szeretnék megkérdezni tőled valamit, amire
- ha nem akarsz, nem kell válaszolnod. - Kérdezz!
Azt szeretném kérdezni,
mit csinálsz, amikor elmész éjszakánként.
Amikor elmegyek?
- Ha nem akarod, ne mondd meg. - Szívesen megmondom.
Kocsikázom.
- És még? - Nincs más.
- Éjféltől másnap délig? - Nem, dehogy.
Akkor mit csinálsz? Találkozol valakivel?
Ugyan kivel? Miért kérded?
- A te dolgod. Nem kellett volna megkérdezni. - Anya, várj!
- Senkivel sem találkozom. De miért? - Nem akarok beleavatkozni.
- Inkább ne mondj semmit, de ne hazudj. Jó éjt! - Anya!
Várj egy kicsit!
Várjon egy kicsit, kérem.
Mrs. Robinson, nem beszélhetnénk néhány szót egymással?
Nem hiszem, sok mondanivalónk volna.
Hónapok óta mást sem teszünk, csak feljövünk ide és lefekszünk.
- Megelégelted? - Nem, dehogy.
Csak a változatosság kedvéért, nem beszélgetnénk egy kicsit?
Miről akarsz beszélgetni?
Bármiről a világon.
Szeretnél az iskolai élményeidről beszélgetni?
Istenem!
Jobb témája nincs?
- Mondjuk a művészet? - Jó téma. Kezdje maga.
Kezd el te. Én nem értek hozzá.
A modern vagy a klasszikus művészet érdekli?
- Egyik sem. - Akkor miért akar beszélgetni róla?
Nem akarok.
Nem arról volt szó, hogy beszélgetünk? Mit csinált ma?
Felkeltem.
- Reggelit készítettem a férjemnek. - Megvan miről beszélgethetünk.
- A férjéről! - Ó, róla.
Nemcsak róla. Semmit sem tudok arról, hogy hogyan csinálja.
- Mit mond, amikor eljön hazulról? - Semmit. Alszik. - Mindig?
- Nem ébred fel, amikor hazamegy? - Külön szobában alszunk.
Értem. Szóval nem...
- Nem tartozik rám, de nem alszanak együtt? - Tényleg nem.
- Mióta tart ez így? - Hagyjál már. - Miért ment hozzá?
- Próbáld meg kitalálni. - Nem tudom. - Szedd össze magad.
Nem tudom, hacsak... Muszáj volt hozzámennie?
- Ne mondd el Elaine-nek. - Állapotos volt?
Megbotránkoztál?
- Sosem hittem volna, hogy... - Elég, térjünk a lényegre.
Várjon egy picit!
- Hogy történt? - Mi?
Maga és Mr. Robinson. Nem akarja elmondani, hogy történt?
Nem különösebben.
Ő még jogászhallgató volt?
És maga is diák volt?
- Az egyetemen? - Igen.
Milyen szakra járt?
- Miért teszel fel ennyi kérdést? - Mert kíváncsi vagyok.
Milyen szakra járt az egyetemre?
- Művészettörténet. - Hogy?
De hát azt hittem...
Az azóta eltelt években elvesztette az érdeklődését.
Azt hiszem.
És hogy történt?
- Mi? - Maga és Mr. Robinson.
- Nehéz elképzelni? - Becsempészte a kollégiumba?
Vagy szállodába mentek?
- Gondolod, számít ez? - Kíváncsi vagyok.
- A kocsijában csináltuk. - Komolyan? Kocsiban is lehet?
- És nem is mi voltunk az elsők. - Milyen kocsi volt?
- Mit? - Emlékszik a kocsi márkájára?
- Istenem! - Komolyan szeretném tudni. - Ford volt.
Ford!?
Egy Ford! Baromira röhejes!
Elég.
Tehát Elaine Robinson egy Fordban készült.
- Ne beszélj Elaine-ről. - Nem akar beszélni róla?
Nem.
Miért nem?
- Mert nem akarok. - De miért? Meséljen róla!
- Nincs mit mesélni. - Nem értem. Talán tabu?
Majd felhívom, elviszem valahová, és rájövök, mi a dolog nyitja.
Ne merészeld felhívni. Érted?
Eszembe sem jutott felhívni.
Helyes.
Csak tréfáltam.
Helyes.
Miért nem akarja?
- Megvan rá az okom. - Hadd halljam! - Nem.
Szeretném hallani! Bár azt hiszem tudom.
Nem vagyok elég jó hozzá.
Még arra sem, hogy beszéljek vele.
- Hagyjuk ezt. - Ne hagyjuk. Magának elég jó vagyok,
de a lányához már nem vagyok méltó.
Ugye ezért?
Igen.
Menjen a pokolba, Mrs. Robinson!
Azt hiszi, büszke vagyok magamra, kettőnkre?
- Honnan tudjam? - Nem vagyok rá büszke.
Nem vagyok rá büszke, hogy egy alkoholistával töltöm az időt.
- Értem. - És ha azt hiszi, hogy nem unalomból járok ide,
hanem másért, nagyon téved.
Ez a legundorítóbb dolog, ami valaha történt velem.
- Csináljon, amit akar, én lelépek! - Csakugyan? - Eltalálta!
Így érzel irántam? Undorítónak tartasz? - El ne kezdje...
- Mit? - Megjátszani a sértettet. - Nincs rá okom?
Ott fekszik és azt mondja, nem vagyok elég jó a lányához.
Ezt mondtam volna?
Igen, pontosan ezt.
Bocsánat, ha olyasmit mondtam volna, amit félreértettél.
Két perce azt mondta, hogy nem vagyok elég jó a lányához,
most meg azt, hogy félreértettem?
Nem úgy értettem. Nem hiszem, hogy illenétek egymáshoz.
De sosem mondanék olyat, hogy te kevésbé jó vagy nála.
Tényleg nem?
Persze, hogy nem.
- Mit csinál? - Nyilvánvaló, hogy eleged van belőlem.
Hallgasson ide. Felidegesítettem magam.
- Már megbántam, amit mondtam. - Semmi baj.
- Azt hiszem, tudom, miért tartasz undorítónak. - Nem tudom.
Nem járnék ide, ha utálnám.
- Mégsem voltam olyan undorító? - Nem.
Én élvezem. Mindig várom. Mostanában más nem is érdekel.
- Ezt nem kell mondanod. - Nem mondanám...
Sosem mondanám, ha nem lenne igaz.
Akkor itt maradhatok?
Igen. Szeretném, ha itt maradna.
- Köszönöm. - Ne köszönje. Én akarom, hogy itt maradjon.
De ugye nem fogod felhívni Elaine-t? Ígérd meg nekem!
Minek kezdett beszélni róla? Eszembe se jutott volna,
- hogy felhívjam. - Szeretném, ha a szavadat adnád.
Ugyan, ez abszurdum.
Ígérd meg, Benjamin.
Rendben, hogy a fene essen belé. Ígérem, hogy nem fogom felhívni.
Köszönöm.
Ne beszéljünk róla.
Se erről, se másról.
Elaine visszajött az iskolából.
Kedves volna tőled, ha egyszer elvinnéd valahová.
- Úgy érzed, nem elég jó hozzád? - Nem igazán jövünk ki egymással.
Honnan tudod, hisz évek óta nem láttad.
Az estéidet sajnálod. El tudom képzelni mit csinálsz.
Ennek semmi köze ehhez.
Akkor kénytelen leszek megmondani Mr. Robinsonnak,
hogy esténként annyira elfoglalt vagy, hogy a lányára nincs időd.
Ne légy ennyire erőszakos. Ha Ben nem hajlandó felhívni...
- Nem. - Akkor kénytelen leszek az egész Robinson családot
meghívni csütörtökre.
Csakhogy rászántad magad.
A felesége tudta, hogy ezt fogja mondani. Katy Duvalle...
Pont nem jár.
- Most felolvasom a következő kérdést. - Hello!
Mi a felesége legkülönösebb szokása?
Gyere beljebb! Attól félek,
a kisasszony még nem készült el egészen.
- Addig töltök egy pohárral. Scotch? - Bourbon.
Nem borotválja a lábát.
Megnézem, mi van vele.
Nem az én ötletem volt. Az apám ragaszkodott hozzá.
A szavadat adtad rá.
Megvacsorázunk, iszunk valamit és utána rögtön hazahozom.
Anyám közös családi vacsorát akart rendezni,
és azt képtelen lettem volna elviselni.
Nem fogom elvinni a drágalátos lányát sehová! Fölöslegesen ideges.
De az vagyok. Ha tudni akarod, nagyon bánt a dolog, Benjamin.
Hello.
Aztán, gyerekek, okosan viselkedjetek ma este.
Ki tudja, mi rosszat tanult Ben keleten.
- Te most otthon laksz, igaz? - Igen.
- Tudod már, mit fogsz csinálni? - Nem.
- Tovább akarsz tanulni? - Nem.
- Mindig ilyen vadul vezetsz? - Igen.
Ülj le!
Miért nem nézed?
- Benjamin, haragszol rám valamiért? - Miért haragudnék?
Nem tudom.
Elmulasztod a fő jelenetet.
Hogy tetszik?
Te is meg tudnád csinálni?
Elaine, ne haragudj.
- Vigyél haza, légy szíves! - Ne haragudj. - Haza akarok menni.
- Hol a kocsid? - Mondani akarok valamit.
- Haza akarok menni. - Szeretnék mondani valamit.
- Mi az? - Ez a randevú a szüleim ötlete volt.
Egyszerűen kényszerítettek rá.
- Kedves tőled, hogy még meg is mondod. - Félreértesz.
Ezért viselkedtem így.
Nem vagyok ilyen, és utálom érte magam.
- Ha megkérlek, abbahagyod a sírást? - Nem megy.
- Legalább próbáld meg! - Nem.
Mióta végeztem, bennem van ez az érzés.
Valami arra kényszerít, hogy mindenkivel goromba legyek.
Értem.
Mintha valami játékot játszanék.
De a szabályoknak semmi értelmük sincs.
Nem a rendes emberek csinálják őket.
Senki sem állítja fel a szabályokat. Maguktól lesznek.
Megkérhetnélek benneteket, hogy egy kicsit halkítsatok?
- Be akarsz jönni? Főzök egy kávét. - Nem.
- Nem akarom felébreszteni. - Dehogy.
Menjünk.
- Várj egy percet. - Valami baj van?
Nem, csak gondolkodtam. Még korán van.
Csinálhatnánk valamit, elmehetnénk máshová.
Jó.
- Hová? - Van itt egy hely, ahol ihatunk valamit?
A Taft Hotel közel van. Mi ütött beléd?
Semmi! Csak azon gondolkodtam, van-e ott bár.
De menjünk oda, és kérdezzük meg.
- Attól tartok, nincs bár. - Dehogynem. Odanézz, ott van!
- Jó estét. - Jó estét, uram.
- Jó estét, Mr. Gladstone. - Jó estét.
Hello, Mr. Gladstone. Hogy van ma este?
- Menjünk máshova. - Ismernek téged? - Dehogy!
- Jó estét, uram. - Gyere, menjünk.
Mr. Gladstone, hogy van?
- Mi ütött ezekbe? - Úgy látszik, hasonlítok ehhez a Gladstone-hoz.
Hello, Mr. Braniff.
Elaine, tetszel. Nagyon-nagyon tetszel.
Elhiszed?
Igen.
Te vagy az első...
hosszú ideje az első, akinek örülök.
Az első, akivel jól érzem magam.
Az egész eddigi életem olyan hiábavaló.
EgY nagy semmi.
Ne haragudj. Hazaviszlek.
Viszonyod van valakivel?
Ne haragudj. Tudom, hogy nem tartozik rám.
Csak úgy megtörtént.
Ez is csak úgy megtörtént, mint minden más.
Meg tudod érteni?
Talán férjnél van?
Igen.
- Családja is volt? - Igen. Férje és egy fia.
- És a családja rájött? - Nem.
És most már vége van?
Igen.
Örülök.
- Csinálhatunk valamit holnap? - Ha akarod.
- Napközben elmegyünk kocsikázni... - Oké.
- Biztos, hogy akarod? - Igen.
- Csak akkor gyere, ha akarod. - Akarom. - Komolyan?
Persze, Benjamin.
Rajta, indíts!
Randevúm van Elaine-nel. Elmegyünk kocsikázni.
Csináld azt, amit mondtam!
- Úgy hiszem, hogy maga... - Jól figyelj rám.
Soha többé nem találkozhatsz Elaine-nel. Világos?
- Azt hiszi, hogy... - Könnyen betarthatok. - Hogy?
Hogy távol tartsam tőled Elaine-t, kész vagyok rá,
hogy mindent kitálaljak.
Nem hiszem.
Jobban tennéd, ha elhinnéd.
Nem hiszem, hogy képes lenne rá.
Próbáld ki.
- Benjamin? - Felmegyek! - Nem vagyok még felöltözve!
A hátsó kapun át menj ki, a sarkon találkozunk.
- Siess, húzd fel a cipőd! - Mi van veled?
- Mi a fenét csinálsz? - El kell mondanom valamit.
Az az idősebb nő, akiről már beszéltem neked...
- Az nem akárki volt. - Mit akarsz ezzel mondani?
Nem értem, mi lenne, ha megmagyaráznád?
Ó, nem.
Istenem!
- Menj innen. - Ne sírj. - Ki innen!
Viszlát, Benjamin.
Mondd még egyszer.
Feleségül veszem Elaine Robinsont.
- Lám- lám. - Itt meg mi történt?
Azt mondja, hogy ő meg Elaine összeházasodnak.
- Nem hiszek a fülemnek! - Végül is igaz vagy nem?
Még ma fölmegyek hozzá Berkeley-be.
Olyan izgalmas.
Azonnal hívjuk Robinsonékat. Ezt meg kell ünnepelnünk.
Azzal jobb még, ha vársz.
- Ők még nem is tudják? - Nem. - Mikor döntöttétek el?
- Kábé egy órája. - Várj. Beszéltél ma Elaine-nel?
- Nem. Ő még nem tud róla. - Nem tudja,
- hogy felmész hozzá Berkeley-be? - És arról sem,
- hogy összeházasodunk. - De hát mikor beszéltétek meg?
- Semmikor. - Nem beszéltétek meg?
Ben, nem gondolod, hogy ez az egész sületlenség.
Mindent átgondoltam. És a döntésem végleges.
Miből gondolod, hogy hozzád akar menni?
Nem akar. És az az igazság, hogy nem is szeret.
- Maga diák? - Nem egészen. - Tessék?
Azt mondtam, nem egészen.
- Akkor micsoda? - Csak átutazóban vagyok.
Tudnom kell, ki száll meg nálam. Hogy miben sántikál.
Nem sántikálok semmiben.
Látogatóba jöttem.
Mindig szerettem volna megnézni Berkeley-t.
- Csak nem agitátor? - Hogy mi? - Utazó agitátor.
- Nem. - Mert azokat nagyon utálom.
Ehhez mit szólsz, micsoda véletlen?!
- Kíváncsi voltam, hova mész. - Találkozom valakivel.
És hol?
- Hol találkozol vele? - Az állatkertben. - Állatkertben?
Állítólag itt szép az állatkert.
- Én még sohasem láttam. - Még én sem láttam.
Lehet, hogy most ki is megyek veled.
- Az a pasas, ott szemben? - Nem.
- Hová beszéltétek meg? - Azt mondta, a majomháznál vár.
Benjamin, szeretném tudni, mit csinálsz itt?
- Berkeley-beh? - Igen. - Kivettem egy szobát,
- és bejárok az előadásokra... - De nem iratkoztál be!
Nem, csak bejárok.
- Nem is tudom, mit mondjak. - Mi lenne, ha megbeszélnénk.
Ez hihetetlen!
- Ott a barátod. - Mi? - Biztos vagyok benne, hogy ő az.
Kisportoltnak látszik.
- Ne haragudj. - Azt hittük, a majomháznál leszel.
Ez itt Benjamin Braddock. Carl Smith.
A buszon futottam össze Benjaminnal.
- Nagyon örülök, Ben. - Örülök, hogy megismerhettelek.
- Ki az? - Kérdezni akarok valamit és már megyek is.
- Gyere beljebb. - Nem.
- Mit keresel Berkeley-beh? - Csakúgy itt vagyok.
Miattam jöttél?
- Mit gondolsz? - Azt hiszem, miattam jöttél.
- Igen. - Akkor utazz el. - Nem megyek, szeretlek!
Ne hazudj, Benjamin! Te csak gyűlölni vagy képes.
- Hogy tudtad megerőszakolni az anyámat? - Hogy?
- Mit mondott? - Miért?
Mert nem igaz. Mondd meg.
Azt mondta, egy ismerősével ittak valamit a szállóban.
Te megvártad a parkolóban, és azt mondtad, hogy részeg,
és nem mehet haza egyedül. Inkább kiveszel neki egy szobát.
- És aztán? - Felmentél és megerőszakoltad.
Egészen másként történt. Mikor hazamentem,
a szüleim vendégséget rendeztek. Én vittem haza anyádat...
- Nem akarom hallani! - Felvitt, hogy megmutassa a képedet.
- És elkezdett vetkőzni. - Az anyámról beszélsz!
- Egyszer csak ott állt meztelenül. - Fogd...
- Hello, Mr. McCleery. - Ki sikoltozott?
- Semmi baj. - Nem tűröm, hogy a házamban sikoltozzanak.
Csak egy látogató volt, de már nincs semmi baj.
- Mit csinált vele? - Kicsit ideges volt,
de most már jól van.
Hívjam a zsarukat?
Mi? Tessék, nézzék meg. Itt ül és vizet iszik.
Nincs szükség zsarukra.
Rendben. Menjenek vissza a szobájukba.
Nem lesz több felhajtás.
- Igaz, Braddock? - Nem lesz, uram.
- Tűnjön el a házból! - Miért? - Jól hallotta! Kopjon le!
- De miért? - Mert nem tetszik a pofája.
Ne haragudj, hogy sikítottam.
Amikor ideutaztál, mire számítottál?
Most nincs kedvem beszélgetni.
Sajnálom ami történt, mást nem mondhatok.
- Maradhatok, amíg csomagolsz? - Ha akarsz.
Most mit fogsz csinálni?
Nem tudom.
- Hazamész? - Nem.
Akkor hova mész?
Mi lenne, ha többször nem kérdeznéd meg.
Nem akarom, hogy holnap elmenj.
Nem értem, miért.
Nem akarom, hogy elmenj,
amíg nincs határozott terved. Viszlát.
- Ki az? - Benjamin. - Tessék?
Megcsókolsz?
Hozzám jössz feleségül?
- Nem? - Nem tudom.
De lehet, hogy igen?
Lehet.
Komolyan? Lehet, hogy hozzám jössz?
Igen.
Mikor?
Nem tudom.
- Lehetne holnap? Nem akarlak siettetni, de... - Nem tudom.
Nem értek semmit.
Összezavarodtál?
Ne légy. összeházasodunk.
Nem lenne szabad.
Dehogynem.
Mennem kell.
Komolyan gondoltad?
- Még gondolkozom rajta. - Megígéred? - Igen.
Úristen!
Holnap csináltathatnánk vérvizsgálatot. Vagy ma délután.
Még nem is mondtam, hogy hozzád megyek.
Születési bizonyítvány is kell. Az enyém itt van. Hol a tied?
- Ez nem fog sikerülni. - De miért nem?
- Miért nem? - Csak mert nem.
Holnap megcsináltathatnánk a vérvizsgálatot.
Miért nem vonszolsz az oltár elé, ha annyira el akarsz venni?
Ha csak ez kell, amint megvan a vérvizsgálat...
Először beszélnem kell Carllal.
Kivel?
Carl kivel?
Carl Smith-szel! Orvostanhallgató. Évek óta ismerem.
- Miért kell beszélned vele? - Úgy volt, hogy hozzá megyek.
Micsoda?
Na és, hogy csinálta? Térdre esett előtted.
Remélem, azért térdre nem esett.
- Nem. - De hát mit mondott. Kíváncsi vagyok.
- Azt mondta, remekül illenénk egymáshoz. - Tényleg ezt mondta?
És hol történt a dolog?
Szeretném tudni, hol történt.
Csak nem a kocsijában?
Jó éjszakát.
Összeházasodunk holnap?
Nem.
És holnapután?
Nem tudom. Lehet, hogy igen, és lehet, hogy nem.
Nem akarod elmondani, miért csináltad?
Mr. Robinson?
Talán megbántottalak?
- Gyűlölsz és bosszút akarsz állni rajtam? - Nem.
Mondtam valamit, amivel kiérdemeltem a megvetésedet?
- Ennek semmi köze magához. - Nagyon is sok közöm van hozzá!
- Hallgasson ide! - Civilizált emberek vagyunk.
Gondolod, hogy szükség van fenyegetésre?
Én nem fenyegetem magát.
Akkor miért szorítod ökölbe a kezed?
- Így már más. - Értse meg, nincs kifogásom maga ellen.
Nem haragszom magára és nem gyűlölöm.
De sok tiszteletet sem érzel irántam, igaz?
- Nem, uram. - Tessék? - Mondom, nem.
Ne kiabálj. Nem vagyok már fiatal, de a hallásom még jó.
Mi lenne, ha megvárnád, amíg befejezem!
Tudnod kell, milyen következményekkel jár, amit tettél.
A feleségem és én nemsokára elválunk.
- De miért? - Hogy-hogy miért?
Hallgasson meg. Ami Mrs. Robinson és köztem történt, az semmi!
Nincs jelentősége. Nem volt több, mintha csak kezet fogtunk volna.
Kezet fogtatok. Elég rossz véleménnyel vagy a feleségemről.
- Nem érti a lényeget. - De, azt hiszem.
Lényeg az, hogy nem a feleségét, hanem a lányát szeretem.
Idehallgass! Nem tudom, feljelenthetlek-e,
de azt hiszem, igen.
Lakat alá küldhetlek, ha még egyszer ránézel a lányomra.
- Elintéztem, hogy többé ne láthasd. - Várjon!
Hagyd békén, Ben! Nem vagyok hajlandó vitatkozni.
Felejtsd el Elaine-t, vesd ki a lányom mocskos gondolataidból!
Most azonnal! Megértetted?
Végeztem. Remélem megbocsátod, ha most nem fogok kezet veled!
Szerintem mocskos disznó vagy, alattomos csúszómászó.
És degenerált!
- Nincs aprója? Telefonálnom kell! - Költözzön ki a házamból!
Tíz dollárt adok egy tízcentesért. Vagy húszat.
- Értse meg, telefonálnom kell. - Hívom a rendőrséget. Most.
- Nem telefonálhatnék előbb én? - Tűnjön el innen!
Elaine Robinson kiiratkozott.
De levelet hagyott magának. A szobatársa mindjárt lejön.
Kedves Benjamin, bocsáss meg,
de mindkettőnknek így lesz a legjobb. Apám nagyon odavan,
meg kell értened. Szeretlek, de úgysem sikerülhetne.
Hello, Benjamin.
- Hol van? - Kérem a rendőrséget. - Hol van Elaine?
Kis türelmet, Benjamin.
Van egy őrjáratuk a Glenview Road 1200 környékén?
Betörőt fogtunk. Egy pillanat, megkérdezem. Van fegyver nálad?
Azt hiszem, nincs. Köszönöm.
- Mit csináltak vele? - Így már minden rendben.
Adhatok neked inni valamit, mielőtt elmész?
Azt nem tudja megakadályozni, hogy lássam. Megkeresem.
Sajnos nem hívhatunk meg az esküvőre. Erre nem lesz időnk.
Az ördögbe! Mit csináltak?
Úgy látom, mégsem lesz időd, hogy igyál valamit.
- Úgyis megtalálom. - Nem hiszem.
Hé, srácok...
Tudja valaki, hol találom meg Carl Smith-t?
Még az éjszaka elutazott, hogy megnősüljön.
Egy lépéssel a puskacső előtt!
Nem tudjátok, hol lesz az esküvő? Ott lenne a helyem.
Kérdezd meg Cartert.
És őt hol találom meg?
Hé, Carter?
- Hol esküszik meg a haverod? - Santa Barbarában.
Nem tudnád megmondani, pontosan hol lesz az esküvő?
- És hol Santa Barbarában? - Talán az örege házában.
Vagy a szülészeti osztályon!
Mész az esküvőre? Szólhatnál,
hogy egy adagot nekem is tegyenek félre...
a tortából!
- Van telefonja? - Persze, hogy van.
- Halló! Ki beszél? - Dr. Smith asszisztense.
- Ott van a doktor úr? - Most nem tudom adni...
- Tudnom kell, hol van. - A fia esküvőjére ment.
Már biztosan vége.
Hallgasson ide. Én Dr. Smith bátyja vagyok, Smith tiszteletes.
Nekem kéne összeadnom őket. Most érkeztem Portlandből,
és elfelejtettem, melyik templomban van.
Próbálja meg a presbiteriánus templomot az Allan Streeten.
Hol az Allan Street?
Jobbra megy, aztán a hatodik saroknál le.
Tiszteletes úr, benzin nem kell?
Szentséges Isten!
Ki ez? Mit akar itt?
- Majd én elintézem. - Már úgyis elkésett.
Meg kell állítanunk!
Megöllek, te nyomorult vadállat!
- Elaine, most már késő! - Nincs késő!